Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 363/4979/25
Номер провадження2/173/310/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
16 квітня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору,
ВСТАНОВИВ:
До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю з Вишгородського районного суду Киъвської області надійшла вказана цивільна справа.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилався на те, що 11.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 3098210307-579852 на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Вказаний договір є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор 9693 для підписання кредитного договору № 3098210307-579852 від 11.01.2022. Відповідно до умов даного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит на наступних умовах: сума кредиту становить 8520,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); строком на 22 дні, зі сплатою 1,85 % на добу за початковий строк кредитування та 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом. ТОВ «Кошельок» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим, у неї утворилась заборгованість в сумі 28857,24 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту – 8520,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою – 20337,24 грн.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Представником відповідача за первісним позовом подано до суду зустрічний позов, який обґрунтовано наступним. Позивачу за Кредитним договором встановлена стандартна процентна ставка, 2,20% в день (803 % річних), що є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. 
Вимога про нарахування та сплату процентів за Кредитним договором, які у сукупності є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509, частині першої, другої статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як проценти спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Із урахуванням заявлених позивачем вимог, розмір тіла кредиту складає 8250,00 грн, процентів 20337,24 грн, що дорівнює 246 % від тіла кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 %.
Крім того, деякі положення укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК» Договору № 3098210307-579852 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2022 року вводять ОСОБА_1 , як споживача послуг, в оману та містять ознаки нечесної підприємницької практики з боку надавача цих послуг. Відповідно до п. 1.3.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом: 3634 грн, які нараховуються за ставкою 1,8 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
В той же час, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.3.3. Кредитного договору).
Отже, п. 1.3.2. та п. 1.3.3. Кредитного договору містять суперечливу інформацію щодо відсотків та реальної ставки кредиту. Інформація, зазначена в цих пунктах викладена у нечіткий, незрозумілій та двозначний спосіб, що вводить споживача в оману та містить ознаки нечесної підприємницької практики.
У зв`язку з наведеним, просить суд визнати недійсними пункти 1.3.2. та пункт 1.3.3. Договору № 3098210307-579852 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 11 січня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК», як такі, що є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, а також вводять споживача в оману та містять ознаки нечесної підприємницької практики та стягнути з відповідача за зустрічним позовом витрати на правничу допомогу.
Ухвалою від 24.10.2025 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.
Представником відповідача за зустрічним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» подано до суду відзив на зустрічний позов. Вважає, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. ОСОБА_1 , здійснила дії, які чітко свідчить про її свідомий вибір та волевиявлення на укладання Договору, без цих дій саме з боку позивачки - укладання договору було б неможливе. ОСОБА_1 була повністю ознайомлена з умовами кредитного договору до його підписання, оскільки ІТС ТОВ "Кошельок" побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. Також сторони погодили продовження строку користування кредитом до 112 днів з моменту укладення договору (22 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення лояльного періоду. Тобто строк кредитування з 02.02.2022 року до 02.05.2022 року є погодженим сторонами договору. До спливу лояльного періоду у 22 дні позивачка не виконала свій обов`язок за договором та не повернула кредиту, не сплатила проценти за користування кредитом. Тобто позивач продовжила користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 112 днів з моменту укладення договору. 
Щодо вимог про визнання недійсними пунктів 1.3.2, 1.3.3 Договору, то позивач не довела, яким чином саме пункти Договору про встановлення відсотків за користування кредитом у розмірі 1,8 та 2,2 процентів, зміст яких не суперечить законодавству України, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Позивач за зустрічним позовом не заперечував факт підписання кредитного договору та отримання кредиту. ОСОБА_1 не довела тих обставин, які б вказували на відсутність її вільного волевиявлення на отримання кредиту, не спростувала презумпції правомірності правочину. На момент укладення Договору вона не заявляла додаткових вимог щодо умов Договору, погодилася з усіма його умовами, в тому числі з розміром відсоткової ставки, погодилась отримати кредит саме на умовах, визначених Договором, отримала кредит, при цьому не відмовилася від Договору протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та заперечень щодо його умов протягом 3 років 9 місяців після його укладення позивачка не заявляла. Також у зустрічній позовній заяві витрати позивача на професійну правничу допомогу визначені у сумі 10000 грн. нічим не підтверджені.
Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче провадження закінчено та справа призначена до судового розгляду.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 11.01.2022 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 укладено договір № 3098210307-579852 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
За цим договором, ТОВ «КОШЕЛЬОК» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п.1.1. Договору сума кредиту складає 8520,00 грн.
Початковий строк кредитування становить 22 дні (п. 2.1. договору); проценти за користування кредитом: 3634,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,85% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом, визначений п. 3.5. договору.
Правила надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
За інформацією АТ «Універсал Банк» № 20079-В від 29.12.2025 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було емітовано картку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ).
Випискою по рахунку відповідача в АТ «Універсал Банк» підтверджується отримання відповідачем 11.01.2022 грошових коштів в сумі 8520,00 грн., що також підтверджується повідомленням про успішне проведення грошових коштів через платіжну систему ТОВ «ТА ЛІНК».
ТОВ «Кошельок» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.
Згідно з п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 02.02.2022 до 02.05.2022, за ставкою 2,2% на добу.
Згідно детального розрахунку заборгованості за Договором № 3098210307-579852 від 11.01.2022 за період з 11.01.2022 по 02.05.2022 заборгованість відповідача складає 28857,24 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 8520,00 грн, по процентам в розмірі 20337,24 грн.
Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що з 11.01.2022 по 01.02.2022 (дата закінчення лояльного періоду) проценти нараховано за ставкою 1,85%, в подальшому за ставкою 2,2 % за продовжений строк користування позикою, який складає 90 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчиненийправочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 30298210307-579852 від 11.01.2022, відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсними, тому вважається укладеним.
Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Сторонами договору погоджені взаємні права та обов`язки сторін. В укладеному кредитному договорі та паспорті кредиту сторонами погоджені умови щодо розміру та видів відсотків за користування кредитом.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору про надання коштів у позику, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяті на себе зобов`язання виконало.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Уклавши з позивачемкредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_1 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача складає 28857,24 грн.
Відповідно до змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За приписами ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Доказів повернення кредитів на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та відповідність з обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту та відсотках. Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач, підписавши договір про надання кредиту, тобто уклавши договір, та отримавши кредитні кошти погодився з ним.
Суд перевірив розрахунок заборгованості, отриманий від кредитора умовам самого Кредитного договору з огляду на узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та їх розмір, строк, протягом якого таке нарахування проведене і вважає його вірним, оскільки нарахування процентів здійснювалося кредитором в межах строку кредитування та за відсотковою ставкою, узгодженою сторонами у Договорі. 
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «КОШЕЛЬОК» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимог зустрічного позову, то суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України.
Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб - сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією необхідною для отримання споживчого кредиту споживачем для прийняття усвідомленого рішення.
Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2022 у справі 758/2575/17 зазначено, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 нього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.
Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
На думку суду, кредитором ТОВ «КОШЕЛЬОК» дотримано вимоги ст. 1048, ч.2 ст. 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування кредитом та інформація щодо розміру процентів була надана позивачу за зустрічним позовом, оскільки останньою не заперечується (визнається) укладення договору на вищезазначених умовах.
У зустрічній позовній заяві представник позивача за зустрічним позовом вказує, що п. 1.3.3 Договору суперечить нормам п.5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», де зазначено, що є несправедливою умовою договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак суд зауважує, що така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак, не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Оскільки, нараховані відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України проценти за користування кредитом, не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду, відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими та, у зв`язку з цим, недійсними.
Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, однак ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку протягом 14 днів не скористалася та продовжувала користуватися кредитом на погоджених сторонами умовах.
Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Враховуючи судову практику, ініціювання спору позивачем є саме ухиленням від виконання обов`язків за договором та є неприпустимим зі сторони позивача за зустрічним позовом, а відтак і позовні вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними.
Також суд не погоджується з доводами сторони позивача за зустрічним позовом щодо наявності у діях ТОВ «Кошельок» ознак нечесної підприємницької практики з огляду на таке.
Як убачається зі змісту кредитного договору в цілому, його умови, зокрема пункти 1.3.2, 1.3.3, 1.4, 3.4, 3.6, викладені у системному взаємозв`язку та дозволяють однозначно встановити як розмір процентної ставки, так і порядок її застосування залежно від періоду користування кредитом.
Зокрема, договором чітко розмежовано: пільгову (знижену) процентну ставку 1,8 (1,85) % на день, яка застосовується у межах Лояльного періоду; стандартну (базову) процентну ставку 2,2 % на день, яка застосовується у разі продовження користування кредитом після закінчення такого періоду як наслідок настання відкладальної обставини.
Крім того, у п. 3.4 договору визначено сукупну вартість кредиту як у грошовому, так і у процентному виразі, що додатково забезпечує споживачу можливість оцінити фінансове навантаження.
Таким чином, інформація про істотні умови кредитування (розмір процентів, тип ставки, порядок їх нарахування та загальну вартість кредиту) надана позичальнику у повному обсязі та у спосіб, що дає можливість здійснити свідомий вибір.
Відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика визнається такою, що вводить в оману, у разі якщо споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий чи двозначний спосіб інформація, необхідна для прийняття рішення.
Однак у даному випадку судом не встановлено, що умови договору викладені нечітко, двозначно або суперечливо. Навпаки, наявність різних процентних ставок обумовлена різними умовами користування кредитом та не є взаємовиключною чи оманливою інформацією.
Сам по собі факт встановлення декількох ставок (пільгової та базової) не заборонений законодавством та відповідає природі кредитних правовідносин.
Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що: йому була надана неправдива або неповна інформація; інформація була викладена у спосіб, який унеможливлював її розуміння; саме внаслідок таких дій він був спонукований до укладення договору.
Також відсутні докази умислу з боку відповідача на введення позивача в оману, що є обов`язковою ознакою обману у розумінні статті 230 ЦК України.
Більше того, позивач підтвердила факт укладення договору, отримання кредитних коштів та тривалий час користувалася ними без заперечень щодо умов договору, а також не скористалася правом на відмову від договору протягом 14 днів.
За таких обставин суд доходить висновку, що спірні умови договору не містять ознак нечесної підприємницької практики, не вводять споживача в оману та не порушують принципів добросовісності, розумності і справедливості.
На підставі викладеного вище, враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належним чином обґрунтованість підстав зустрічного позову, а саме, наявність законних підстав для визнання окремих умов кредитного договору недійсними, тому позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги за первісним позовом задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "КОШЕЛЬОК" суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Крім того, представник позивача за первісним позовом просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 10000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копії Договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025, Додаток до Договору від 11.08.2025 з детальним описом наданих послуг та виконаних адвокатським бюро «ГЕРМАН ГУРСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» робіт, необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «КОШЕЛЬОК», щодо стягнення кредитної заборгованості. Пунктом 1.2. Додатку до Договору передбачено, що розмір гонорару (винагороди) Виконавця підлягає сплаті Замовником Виконавцю не пізніше 10 (десяти) банківських днів від дати винесення судом рішення, але не раніше повідомлення адвокатом про даний факт.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені ТОВ «КОШЕЛЬОК» витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 10000,00 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з позовними вимогами у розмірі 28857,24 грн., тобто у справі незначної складності. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема ТОВ «КОШЕЛЬОК», є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн., на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.
Керуючись ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (08135, Київська область, Києво – Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, 8А, ЄДРПОУ 40842831) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» заборгованість за Договором № 3098210307-579852 від 11.01.2022 у розмірі 28857 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 24 коп., яка складається з: 8520 (вісім тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп.. - заборгованість за кредитом, 20337 (двадцять тисяч триста тридцять сім) грн. 24 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя:       Є.В. Челюбєєв