ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/6124/21
адміністративне провадження № К/990/13634/25 К/990/17172/25
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 (суддя - Царікова О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 (головуючий суддя - Олефіренко Н.А., судді: Божко Л.А., Дурасова Ю.В.) у справі № 160/6124/21.

встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2020 №135582-5740-0483, №135583-5740-0483 та №135584-5740-0483.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.05.2020 №135582-5740-0483, №135583-5740-0483 та №135584-5740-0483. Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5528,58 грн. 

Розгляд клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу призначено на 08.07.2024 о 13:00.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 клопотання представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн. У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 55285,75 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення клопотання та стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Підставою для касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судами не вірно застосовано положення статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України та не враховано правові позиції Верховного Суду, які наведені у постановах від 24.06.2024 у справі №712/3590/22, від 19.12.2024 у справі №604/424/23, від 23.01.2025 у справі №240/32993/23, від 08.11.2023 у справі №160/6124/21, від 16.11.2021 у справі №910/11820/20, від 04.12.2024 у справі №380/13261/23, від 25.05.2021 у справі №910/7586/19 та ін.; пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У доводах касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував положень частин п`ятої-сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та правових висновків Верховного Суду щодо відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, необхідності врахування ціни позову та критерії співмірності.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області також звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити повністю.

Відповідач вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норму матеріального права, а саме - частину 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що розподіл витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката судом можливо здійснити лише за наявності сукупності доказів, якими такі витрати підтверджуються, а саме: договору про надання правничої допомоги; детального опису, часу, використаного на виконання робіт, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відзиві на касаційну скаргу відповідача, позивач зазначає, що вартість наданих послуг (правничої допомоги) у рамках даного спору не є завищеними, а співмірними із ціною і предметом спору та його складністю.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21, вказувала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У пунктах 134-135 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також усталеною є практика Верховного Суду стосовно того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час (зокрема, але не виключно постанови Верховного Суду від 07.01.2025 у справі № 120/19027/23, від 24.12.2024 у справі № 380/25725/21, від 07.11.2024 у справі № 500/51/24, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У цій справі судами встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у справі здійснював адвокат Лісовий Денис Олександрович що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії АЕ №1066388 від 17.04.2021.

Також матеріали справи містять Договір про надання правової допомоги №2 від 15.03.2021.

Згідно пунктів 3.2, 3.3, 3.4, договору, орієнтована вартість послуг за даним договором, на момент його укладання, становить 1000,00 (одна тисяча гривень 00 коп.) але в будь-якому разі кінцева вартість послуг визначається сумою документів на оплату (рахунок, квитанція, тощо), та узгоджується сторонами в актах здачі-прийняття послуг.

Перелік наданих послуг визначається у акті здачі-приймання послуг.

Оплата послуг адвоката здійснюється протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту фактичного отримання клієнтом послуг, про що Клієнт отримує квитанцію чи інший підтверджуючий документ. За бажанням Клієнта можлива передоплата (аванс) послуг адвоката.

За результатами наданих послуг сторони підписують акт здачі-приймання послуг. Акт підписується протягом 3 (трьох) днів після фактичного надання послуг. Підписання акту клієнт є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Згідно пункту 2 Додаткової угоди №1 від 02.04.2021 до Договору про надання правової допомоги №2 від 15.03.2021 сторони договору дійшли згоди доповнити договір пунктом 2.1.7 наступним змістом:

«Вартість наданих послуг, які зазначені у п. 2.1.7, даного Договору становить 55285,75 грн. (із розрахунку 552857,56 грн. загальна сума складених податкових повідомлень-рішень х 10%) та сплачується клієнтом незалежно від результатів вирішення питання щодо скасування нарахованих податкових зобов`язань у досудовому (адміністративному) порядку чи їх скасування судом першої інстанції у судовому порядку. Передоплата (аванс) послуг зазначених у п. 2.1.7. даного Договору становить 20 000,00 грн. та сплачується у день підписання даної додаткової угоди. Решта послуг зазначених у п. 2.1.7. даного Договору сплачується протягом 5 днів із моменту отримання офіційних відомостей про результати розгляду оскарження податкових повідомлень-рішень, а у разі необхідності їх оскарження (частково чи у повному обсязі) у судовому порядку додатковий аванс становить ще 20 000,00грн. та повний остаточний розрахунок (сплата остачі - 15285,75грн.) здійснюється протягом 1 року після набрання судовим рішенням законної сили, незалежно від результатів розгляду справи про визнання протиправними та скасування у судовому порядку податкових повідомлень-рішень.

Щодо вартості послуг, які за необхідності додатково надаватимуться у суді апеляційної чи касаційної інстанції з питань, які пов`язані із послугами, що зазначені у п. 2.1.7. даного Договору, то їх вартість буде визначатись Сторонами окремо в іншій додатковій угоді чи окремому Договорі, тощо».

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 сплатила адвокату 40 000,00 грн. що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових ордерів.

При цьому в клопотанні представник позивача просить стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 55285,75 грн. з посиланням на Акт здачі-приймання послуг №2 від 02.07.2024.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи матеріали справи, суди вважали, що не має очевидних підстав стверджувати, що необхідна підготовка до розгляду цієї справи вимагала значного обсягу юридичної роботи та потребувала значних витрат часу представника позивача, адвоката Лісового Д.О.

Отже, заява позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 55285,75 грн. не відповідає критерію розумності та на думку суду такі витрати не співрозмірні із виконаною роботою в суді, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.

З урахуванням викладеного, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів не вбачає підстав для втручання у рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді в розмірі 1200 грн. 

Посилання позивача та контролюючого органу на існування судової практики Верховного Суду щодо оцінки розподілу витрат до уваги не приймається, оскільки висновки щодо строків звернення з апеляційними скаргами, які містяться у наведених скаржником постановах Верховного Суду, слід застосовувати з урахуванням обставин, які наявні у конкретній справі.

Касаційна скарга позивача не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для здійснення іншого розподілу витрат на правничу допомогу, а також свідчили б про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для скасування додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 та задоволення касаційних скарг відсутні.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційні скарги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі № 160/6124/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова