ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 500/5587/25 пров. № А/857/42851/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Мандзія О.П.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі (головуючий суддя: Мартиць О.І., місце ухвалення - м. Тернопіль) за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-ЕКСПЕРТ», ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Фонд державного майна України про визнання звіту про оцінку майна протиправним, - 
встановив:
Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-ЕКСПЕРТ», ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Фонд державного майна України, яким просило суд:
визнати дії оцінювача - ОСОБА_1 , які відображені у Звіті про оцінку майна та Висновку про вартість майна протиправними;
визнати Звіт про оцінку майна від 14.07.2021 об`єкту: торгівельних приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1249 кв. м в розмірі 5134139,00 грн, виконаний оцінювачем ОСОБА_1 протиправним та недійсним.
Підставою для звернення до суду з цим позовом є те, що Головне управління ДПС у Тернопільській області вважає, що оцінка майна, відображена у Звіті про оцінку майна, якою визначено ринкову вартість торгівельних приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1249 кв. м. в розмірі 5134139,00 грн є недостовірною та необ`єктивною.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-ЕКСПЕРТ», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України про визнання звіту протиправним та недійсним.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відмовляючи у відкритті провадження, суд обґрунтовує відмову лише щодо однієї позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Звіту про оцінку майна, не надаючи оцінки такій позовній вимозі як визнання дій оцінювача протиправними, що вказує про неправомірну відмову у відкритті провадження та порушення норм процесуального права. Також вказують на те, що в подальшому позиція Верховного Суду змінилася, та суд вказав, що оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців, що і викладено у позовній заяві Головного управління ДПС у Тернопільській області. Отже, визначення вартості майна є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Також вказують, що відповідно до ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 09 вересня 2021 року у справі № 640/11311/19. Враховуючи вищевикладене, та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України). Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» 12 липня 2001 року № 2658-III. (далі - Закон № 2658-III).
Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).
Відповідно до статті 33 Закону № 2658-III спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. (частина перша статті 12 Закону №2658-III).
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.
Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 вказано, що за змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.
Аналогічна позиція викладена також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 640/11311/19 та від 02.06.2022 у справі № 420/8811/20.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 914/881/17 дійшла висновку, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинство.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про визнання недійсним звіту про оцінку майна від 14.07.2021 об`єкту: торгівельних приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1249 кв. м в розмірі 5134139,00 грн, виконаний оцінювачем ОСОБА_1 не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства.
Також Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Посилання апелянта на постанови Великої Палати ВС у справах № 821/197/18 та № 308/12150/16-ц, є помилковими, оскільки ці посилання є нерелевантними до обставин цієї справи. У зазначених постановах мова йде про оцінку майна в межах виконавчого провадження, де оцінювач залучається державним виконавцем як учасник примусового виконання рішення. У цій справі оцінка проводилася для цілей добровільного відчуження майна між приватними особами (ТОВ «ПРОДОВОЛЬЧА МЕРЕЖА «КАЛИНА+» та фізичною особою). У таких правовідносинах оцінювач не виконує делегованих владних функцій, а отже, його дії не можуть оскаржуватися в порядку адміністративного судочинства за правилами, встановленими для виконавчого провадження.
Щодо доводів апелянта про те, що спір є адміністративним, оскільки податковий орган наділений правом звертатися до суду, то вони є помилковими, оскільки наявність у контролюючого органу процесуальної спроможності не перетворює будь-який спір на публічно-правовий.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя першої інстанції, вирішуючи процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі № 500/5587/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	О. П. Мандзій