КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року справа № 640/31354/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору: У жовтні 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС України у м. Києві, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС України у м. Києві;
- зобов`язати Головне управління ДПС України у м. Києві перерахувати надмірно сплачені кошти у розмірі 6180,00 грн. на рахунок UA30899990000355619204022659, одержувач ГУ ДПС у м. Києві (ДПІ у Шевченківському районі) з призначенням платежу - єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за технологічним кодом 71040000, ЄДРПОУ територіального органу казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, на який зараховуються кошти - 44116011.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.04.2021 він, діючи як фізична особа - підприємець, через банківську установу здійснив платежі зі сплати податкових зобов`язань та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зокрема, позивачем було сплачено єдиний податок на підприємницьку діяльність та єдиний соціальний внесок (ЄСВ) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Проте під час здійснення вказаних операцій позивачем було допущено помилку, внаслідок чого на рахунок за технологічним кодом 18050400 (єдиний податок) було надмірно перераховано кошти в розмірі 6180,00 грн (шість тисяч сто вісімдесят гривень).
З метою виправлення ситуації позивач звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою встановленої форми про зарахування вказаної суми надміру сплаченого єдиного податку в рахунок майбутніх платежів за технологічним кодом 71040000, який призначений для сплати єдиного соціального внеску фізичними особами - підприємцями. У відповідь на це звернення відповідач листом від 27.05.2021 №54959/6/26-15-24-16-10 повідомив позивача, що відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України повернення або перерахування помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань здійснюється виключно на підставі заяви платника. При цьому контролюючий орган зауважив, що у разі подання такої заяви ним будуть вжиті заходи згідно з чинним законодавством.
Позивач наголошує, що ним було дотримано встановлену процедуру: відповідна заява (згідно з Додатком 1 до відповідного Порядку) була подана через електронний кабінет платника податків із чіткою вимогою перерахувати кошти з рахунку єдиного податку на рахунок для оплати ЄСВ. Оскільки станом на червень 2021 року перерахування не відбулось, позивач 11.06.2021 повторно звернувся до відповідача з вимогою про перерахування коштів.
Позивач акцентує, що згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а його кошти мають цільове призначення і не можуть зараховуватися до державного бюджету чи використовуватися на інші цілі. Позивач стверджує, що відповідач, попри наявність відповідних заяв, проявив протиправну бездіяльність, не здійснивши фактичного перерахування коштів на рахунок UA30899990000355619204022659 (одержувач - ГУ ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі). На переконання позивача, така поведінка суб`єкта владних повноважень суперечить принципам, визначеним статтею 19 Конституції України та статтям 6, 9 КАС України, оскільки порушує його право на належне розпорядження власними коштами та створює безпідставну заборгованість або некоректне відображення стану розрахунків з бюджетом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Келеберда В.І.) від 08.11.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
15.11.2021 канцелярією Окружного адміністративного суду міста Києва зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Келеберда В.І.) від 25.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №640/31354/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Келеберда В.І.) від 25.11.2021 отримана учасниками справи, про що свідчать наявні поштові повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. 
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.
30.11.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 05.01.2023 №03-19/1371/23 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №640/31354/21.
30.11.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 прийнято адміністративну справу №640/31354/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме позивачу слід було надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, в якій конкретизувати прохальну частину позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що становить його предмет.
22.01.2024 канцелярію суду зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків від 29.12.2023 разом із доказами виконання вимог ухвали суду від 25.12.2023, які направлено засобами поштового зв`язку 29.12.2023 згідно із конвертом АТ "Укрпошта" (штрихкодовий ідентифікатор 0407601238791).
До заяви позивача про усунення недоліків від 29.12.2023 додано уточнену позовну заяву від 29.12.2023, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС України у м. Києві щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахування коштів, викладеної у листі Головного управління ДПС України у м. Києві №54959/6/26-15-24-16-10;
- зобов`язати Головне управління ДПС України у м. Києві перерахувати надмірно сплачені кошти у розмірі 6180,00 грн. на рахунок UA30899990000355619204022659, одержувач ГУ ДПС у м. Києві (ДПІ у Шевченківському районі) з призначенням платежу - єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за технологічним кодом 71040000, ЄДРПОУ територіального органу казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, на який зараховуються кошти - 44116011.
Отже, позивачем в установлений судом строк та спосіб усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 продовжено розгляд адміністративної справи №640/31354/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві (ідентифікаційний код 37993783, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 11-а).
14.03.2024 канцелярією суду зареєстровано інформацію Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві було на виконання вимог ухвали суду щодо руху коштів на рахунках позивача. Казначейство зазначає, що за результатами перевірки автоматизованої системи обліку "Є-Казна" було підтверджено факт фактичного зарахування коштів від ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 15.04.2021. Зокрема, сума у розмірі 7500,00 грн була зарахована на рахунок №UA928999980314000699000026011 за кодом класифікації доходів бюджету 18050400 ("Єдиний податок з фізичних осіб"). Також підтверджено зарахування суми у розмірі 1320,00 грн на рахунок №UA308999980000355619204022659 з призначенням платежу "ЄСВ за квітень 2021р.".
Водночас орган Казначейства звертає увагу суду на те, що не володіє інформацією щодо суті технологічних кодів "71040000" та "44116011", хоча ідентифікує останній як код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у м. Києві. У своїй позиції Казначейство посилається на норми Бюджетного кодексу України, згідно з якими повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється виключно за поданням (висновком) відповідних органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Оскільки контроль за справлянням надходжень по рахунку єдиного податку здійснює саме ГУ ДПС у м. Києві, правові підстави для самостійного перерахування коштів Казначейством без відповідного документального оформлення з боку податкового органу відсутні.
Також 05.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на відсутність у своїх діях ознак протиправної бездіяльності. У поданому відзиві контролюючий орган зазначає, що процедура повернення та перерахування помилково або надміру сплачених сум грошових зобов`язань чітко регламентована статтею 43 Податкового кодексу України та Порядком інформаційної взаємодії (Порядок №60). Відповідач наголошує, що згідно з пунктом 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення таких дій є подання платником заяви протягом 1095 днів від дня виникнення переплати. При цьому контролюючий орган вказує, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2021 №24866516 про перерахування 6180,00 грн з рахунку єдиного податку на рахунок єдиного соціального внеску, ним було прийнято рішення про відмову у такому перерахуванні.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зазначаючи, що єдиний соціальний внесок не входить до системи оподаткування, а кошти від нього мають виключно цільове призначення. З огляду на специфіку обліку цих платежів, Головне управління ДПС у м. Києві листом від 27.05.2021 №54959/6/26-15-24-16-10 офіційно повідомило позивача про неможливість прямого перерахування коштів між цими рахунками. Замість цього платнику було надано пропозицію подати заяву про повернення коштів на його поточний рахунок у банку для подальшої самостійної сплати за вірними реквізитами ЄСВ, що, на думку відповідача, є єдиним правомірним механізмом у даній ситуації.
Контролюючий орган стверджує, що оскільки заява позивача була розглянута у встановлений законом строк і за результатами її розгляду було надано письмову відповідь із зазначенням причин відмови, факт бездіяльності відсутній. Надання відповіді, яка не задовольняє вимоги платника, не може ототожнюватися з бездіяльністю органу влади. Додатково відповідач зауважує, що станом на кінець лютого 2024 року нових заяв про повернення коштів на поточний рахунок від ФОП ОСОБА_1 не надходило, що унеможливлює подальше вчинення дій щодо повернення переплати. Таким чином, відповідач вважає свої дії такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства, а права платника податків не порушеними.
13.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що заперечення відповідача є безпідставними та такими, що не спростовують доводів позовної заяви. Позивач підкреслює, що факт надмірної сплати коштів на рахунок єдиного податку та факт подання ним відповідної заяви про їх перерахування на рахунок єдиного соціального внеску (ЄСВ) через електронний кабінет платника податків не заперечуються самим відповідачем у відзиві. Однак, на думку позивача, податковий орган вдається до спотворення фактичних обставин справи, намагаючись підмінити поняття "перерахування коштів на інший бюджетний рахунок" процедурою "повернення коштів", що не є предметом даного спору.
Позивач стверджує, що відповідно до положень статті 43 Податкового кодексу України, у разі помилкової або надмірної сплати грошових зобов`язань, платник має законодавчо закріплене право вибору щодо подальшого розпорядження цими коштами: або вимагати їх повернення на власний поточний рахунок, або просити про їх перерахування на інший бюджетний рахунок для погашення інших зобов`язань. Позивач наголошує, що скористався своїм законним правом саме на перерахування коштів, чітко вказавши відповідні реквізити у заяві. Водночас відповідач у своєму відзиві пропонує лише безальтернативний варіант у вигляді повернення коштів, чим фактично обмежує права платника, передбачені чинним законодавством.
Крім того, позивач вказує на безпідставність посилань відповідача на норми Порядку №60 як на підставу для відмови у задоволенні його заяви. Позивач зазначає, що підставою для реалізації його права є наявність підтвердженої переплати в інтегрованій картці платника (ІКП) та подання заяви, що і було ним зроблено. Позивач вважає, що відмова контролюючого органу у здійсненні перерахування коштів за обраним платником напрямом, попри визнання факту наявності цих коштів у бюджеті, свідчить про свідоме ігнорування законних інтересів суб`єкта господарювання та підтверджує факт протиправної бездіяльності податкового органу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 повторно витребувано докази у справі від Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві:
- інформацію про технологічні коди 71040000, 44116011, їх призначення, та чи є такі коди дійсними на час розгляду справи;
- довідку про підтвердження зарахування до Державного бюджету України 15.04.2021 сум:
- єдиного податку на підприємницьку діяльність у розмірі 7500,00 грн. згідно з квитанцією від 15.04.2021 №ПН12906 на суму 7500, 00 грн. (платник: ФОП ОСОБА_1 ; код платника НОМЕР_1 ; призначення платежу: єдиний податок на підприємницьку діяльність з фіз.осіб за 04.2021);
- єдиного соціального внеску у розмірі 1320,00 грн. згідно з квитанцією від 15.04.2021 №ПН12899 на суму 1320,00 грн. (платник: ФОП ОСОБА_1 ; код платника НОМЕР_1 ; призначення платежу: ЄСВ за квітень 2021 р. ФОП).
03.03.2026 канцелярією суду зареєстровано інформацію відповідача, надану на виконання вимоги ухвали суду, в якій відповідачем повідомлено про те, що листом від 12.03.2024 №04.1-03-10/2619 вже надано суду витребувану інформацію, вказаний лист направлено простим поштовим відправленням та на електронну адресу суду.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

15.04.2021 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с. 15, 17), здійснюючи господарську діяльність як фізична особа - підприємець, через банківську установу (АТ "Банк інвестицій та заощаджень") здійснив перерахування грошових коштів на рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Зокрема, згідно з квитанцією №ПН12906 від 15.04.2021 (а.с. 4), позивачем було сплачено суму у розмірі 7500,00 грн на рахунок №UA928999980314000699000026011, відкритий на ім`я ГУК у м. Києві / Шевченків. р-н / 18050400 (код отримувача - 37993783), відкритий за кодом класифікації доходів бюджету 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб". Призначення платежу: "*;101; НОМЕР_1 ;18050400;Єдиний подат.на підприєм. Діяльність з фіз.осіб за 04.2021р нараховано та перерах. Повністю;;; платник – ФОП ОСОБА_1 ". 
15.04.2021 позивач також сплатив єдиний соціальний внесок у розмірі 1320,00 грн (квитанція №ПН12899) (а.с. 4) на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ГУ ДПС у м. Києві (код отримувача - 44116011). Призначення платежу: "*;101; НОМЕР_1 ;ЄСВ за квітень 2021р. ФОН нараховано та перераховано повністю;;; платник – ФОП ОСОБА_1 ".
Позивач зазначає, що під час формування платежу за кодом 18050400 ним було допущено помилку, внаслідок якої сума єдиного податку була сплачена надмірно у розмірі 6180,00 грн. 
З метою врегулювання цієї переплати, позивач через приватну частину електронного кабінету платника податків подав заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені встановленої форми (згідно з Додатком 1 до Порядку №60) (а.с. 5). У вказаній заяві позивач просив Головне управління ДПС у м. Києві здійснити перерахування коштів у сумі 6180,00 грн з рахунку єдиного податку на рахунок №UA30899990000355619204022659 (одержувач - ГУ ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі, код ЄДРПОУ 44116011) з призначенням платежу: "єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за технологічним кодом 71040000".
У відповідь на звернення позивача Головне управління ДПС у м. Києві надіслало лист від 27.05.2021 №54959/6/26-15-24-16-10 (а.с. 6-7), в якому повідомило про неможливість задоволення заяви у такий спосіб. Відповідач мотивував відмову тим, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а його кошти мають цільове призначення, тому перерахування між рахунками за обраним позивачем напрямком не передбачене чинним механізмом. Позивачу було рекомендовано подати заяву про повернення надміру сплачених коштів на його поточний рахунок у банку для подальшої самостійної сплати ЄСВ.
11.06.2021 позивач повторно звернувся до податкового органу із заявою (а.с. 8), у якій наполягав на перерахуванні коштів саме за раніше вказаними реквізитами. Проте, як стверджує позивач, станом на дату звернення до суду (жовтень 2021 року) відповідач не вчинив дій щодо фактичного перерахування суми 6180,00 грн на вказаний бюджетний рахунок ЄСВ, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діє станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету та/або на єдиний рахунок від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань, та у випадках, передбачених статтею 35-1 цього Кодексу.
При цьому, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
На підставі підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідні правовідносини регулюються статтею 43 Податкового кодексу України, яка містить у собі визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.
Так, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.
Повернення у випадках, визначених законодавством, сум податку на додану вартість, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, при ввезенні товарів на митну територію України здійснюється в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент оформлення митної декларації/аркуша коригування, на підставі яких здійснюватиметься таке повернення.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначається Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі – Порядок №787).
Органи державної казначейської служби повертають надмірно сплачені кошти платником податків, керуючись пунктом 5 Порядку №787.
Згідно з абзацом 1 пункту 5 розділу I Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Згідно з абзацом 9 пункту 5 розділу I Порядку №787, заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. 
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 розділу I Порядку №787 у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, та перерахування компенсації до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року №60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за №370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за №976/30844.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 5, 8, 9 розділу III Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 №60 (далі – Порядок №60), повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються територіальним органом ДПС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Заява може бути подана платником до територіального органу ДПС в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.
У заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок), та визначає напрям перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються:
- на поточний рахунок платника податку в установі банку;
- на єдиний рахунок (у разі його використання);
- на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету;
- у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.
Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.
Якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДПС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів (пункт 5 Розділу III Порядку №60).
У разі, якщо за результатами розгляду заяви правомірність повернення коштів не встановлено, у строки, визначені абзацами другим - четвертим цього пункту, підрозділ територіального органу ДПС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, готує та направляє платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови (пункт 5 розділу III Порядку №60).
Переходячи до оцінки правомірності дій відповідача та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Як встановлено матеріалами справи, позивач, виявивши факт надмірної сплати коштів за кодом класифікації доходів бюджету 18050400 ("Єдиний податок з фізичних осіб"), звернувся до контролюючого органу із заявою про їх перерахування в рахунок сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (технологічний код 71040000).
Оцінюючи доводи позивача про порушення його права на вибір напряму перерахування коштів, передбаченого пунктом 43.4 статті 43 ПК України, суд вважає за необхідне вказати на правову природу єдиного внеску.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), єдиний внесок не входить до системи оподаткування. 
Отже, податкове законодавство не регулює порядок адміністрування, сплати та повернення єдиного внеску, крім випадків, прямо передбачених законом.
Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина 3 статті 8 Закону №2464-VI).
Системний аналіз пункту 43.4 статті 43 ПК України дозволяє дійти висновку, що напрям перерахування "на погашення грошового зобов`язання з інших платежів" стосується саме податкових зобов`язань, які контролюються органами ДПС у межах бюджетного регулювання. Оскільки рахунки для зарахування єдиного податку (бюджетні рахунки) та рахунки для зарахування ЄСВ (небюджетні рахунки, відкриті на ім`я органів ДПС) мають різний правовий статус та належать до різних систем обліку, пряме "міжбюджетне" перерахування коштів між ними чинним законодавством не передбачено.
Отже, приписи статті 43 ПК України, на яку посилається позивач, передбачають можливість перерахування коштів на погашення зобов`язань з інших платежів "незалежно від виду бюджету", що прямо вказує на можливість здійснення заліків виключно між платежами, які мають статус бюджетних доходів. Оскільки ЄСВ не є доходом бюджету в розумінні Бюджетного кодексу України, пряме перерахування коштів з коду класифікації доходів бюджету 18050400 на небюджетний рахунок ЄСВ за процедурою статті 43 ПК України є неможливим через відсутність правових підстав для перерахування коштів між різними системами обліку - бюджетною та позабюджетною. 
Суд зазначає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин порядок повернення або зарахування коштів єдиного внеску регулювався Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №6 від 16.01.2016 (далі – Порядок №6). Аналіз положень Порядку №6 у поєднанні з нормами статті 43 ПК України також дає підстави для висновку про відсутність нормативно визначеного механізму прямого, автоматичного "міжсистемного" перерахування коштів між бюджетним рахунком (де обліковується єдиний податок) та позабюджетним рахунком (де обліковується єдиний внесок).
Суд наголошує, що податковий орган та органи Державної казначейської служби України діють у межах регламентованих технологічних циклів, де кожен тип платежу має свою специфіку адміністрування. 
Бюджетні кошти, до яких належить єдиний податок, регулюються нормами Бюджетного кодексу України та статтею 43 ПК України, що передбачають залік виключно в межах доходів бюджету.
Натомість єдиний внесок є цільовим ресурсом, який відповідно до частини 2 статті 26 Закону №2464-VI не включається до державного та місцевих бюджетів, а його обіг забезпечується через окремі рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я органів доходів і зборів. Відтак, задоволення заяви позивача про пряме перерахування коштів вимагало б від відповідача вчинення дій щодо вилучення коштів із дохідної частини бюджету та їх зарахування на страхові рахунки через процедуру "заліку", яка не передбачена чинним законодавством для цих двох категорій платежів.
Більш того, Порядок №6 чітко визначає вичерпний перелік напрямів повернення коштів єдиного внеску, серед яких відсутня можливість зарахування сум з податкових зобов`язань у рахунок сплати ЄСВ без проміжного виведення цих коштів на поточний рахунок платника. Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для формування висновку на перерахування коштів у спосіб, обраний позивачем. Будь-яка спроба здійснити таке перерахування без попереднього повернення коштів на розрахунковий рахунок платника призвела б до порушення процедури обліку надходжень у системі "Є-Казна" та спотворення показників виконання бюджету.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, надавши позивачу роз`яснення, оформлене листом від 27.05.2021 №54959/6/26-15-24-16-10 про необхідність повернення коштів на поточний рахунок для подальшої їх сплати за вірними реквізитами ЄСВ, діяв у єдиний юридично можливий спосіб. Така позиція відповідача повністю відповідає принципу законності та спрямована на забезпечення коректного відображення стану розрахунків платника як з бюджетом, так і з фондами соціального страхування. Посилання позивача на те, що відповідач мав самостійно здійснити такий "залік", базується на помилковому тлумаченні норм права та ігноруванні різної юридичної природи та механізмів адміністрування вказаних платежів. У зв`язку з цим, у суду відсутні підстави для визнання бездіяльності контролюючого органу протиправною, оскільки відповідачем було вжито належних заходів у межах наданих йому повноважень.
Таким чином, пропозиція відповідача, викладена у листі від 27.05.2021 №54959/6/26-15-24-16-10, щодо необхідності повернення коштів на поточний рахунок позивача з метою їх подальшої коректної сплати як ЄСВ, ґрунтується на вимогах закону та спрямована на дотримання бюджетної дисципліни.
Суд констатує, що відповідач не проявив протиправної бездіяльності, оскільки вчасно розглянув заяву позивача та надав вмотивовану відповідь про неможливість виконання вимоги у спосіб, що суперечить порядку функціонування небюджетних рахунків. Наявність у позивача права на розпорядження переплатою не звільняє його від обов`язку дотримуватись встановленої процедури, яка в даному випадку вимагає проміжного повернення коштів на розрахунковий рахунок платника для розмежування сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати єдиного соціального внеску.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки дії відповідача відповідали критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.
Крім того, досліджуючи питання наявності у діях Головного управління ДПС у м. Києві ознак протиправної бездіяльності, суд виходить з того, що у розумінні адміністративного судочинства протиправна бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законом. Обов`язковою умовою для визнання бездіяльності протиправною є встановлення обов`язку вчинити конкретну дію та факт ухилення від її вчинення за наявності законних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не залишив звернення позивача без розгляду. За результатами опрацювання заяв ОСОБА_1 , контролюючий орган надав відповідь (лист №54959/6/26-15-24-16-10 від 27.05.2021), у якій висловив свою позицію щодо неможливості задоволення вимоги у спосіб, обраний платником, та запропонував альтернативний законний механізм реалізації права на розпорядження коштами.
З огляду на це, суд констатує, що відповідач проявив активну форму поведінки, що за своєю суттю виключає склад протиправної бездіяльності. Надання контролюючим органом відповіді, зміст якої не задовольняє позивача або не збігається з його позицією щодо способу вирішення питання, не може бути ототожнено з бездіяльністю. Правомірність відмови у перерахуванні коштів є предметом спору щодо правомірності дйї чи рішення, проте сама бездіяльність як пасивна відсутність реакції органу у даному випадку відсутня.
Суд акцентує увагу, що адміністративний суд не може підміняти поняття «протиправна бездіяльність» незгодою з результатом розгляду звернення. Оскільки заява позивача була прийнята, опрацьована, і за нею було прийнято рішення, відповідач виконав свою функцію як суб`єкт владних повноважень у межах процедури, визначеної статтею 43 ПК України. За таких обставин, позовна вимога в частині визнання бездіяльності протиправною є безпідставною.
Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Суд також враховує, що відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Водночас, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Достатніх та належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо наявності протиправної бездіяльності податкового органу позивачем під час розгляду справи не надано. Своєю чергою, відповідачем доведено правомірність своїх дій та обґрунтованість наданої позивачу відповіді щодо неможливості здійснення прямого міжбюджетного перерахування коштів у спосіб, зазначений у заяві позивача. Суд зазначає, що за умови різного правового режиму коштів єдиного податку та єдиного соціального внеску, а також відсутності у Порядку №6 та статті 43 ПК України механізму автоматичного заліку між цими категоріями платежів, Головне управління ДПС у м. Києві діяло в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.
Встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи підтверджують, що контролюючий орган не усувався від виконання своїх обов`язків, а надав платнику вичерпне роз`яснення та запропонував правомірний алгоритм відновлення балансу коштів через процедуру повернення на поточний рахунок. Оскільки реалізація вимог позивача у спосіб "заліку" призвела б до порушення встановленого порядку взаємодії між податковою службою та органами Казначейства щодо обслуговування небюджетних рахунків, суд не вбачає ознак протиправної бездіяльності у діях суб`єкта владних повноважень. Наполягання позивача на перерахуванні коштів за відсутності відповідної правової процедури не може бути підставою для зобов`язання відповідача до дій, що суперечать бюджетній та фінансовій дисципліні.
За сукупності наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, тоді як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено законність та обґрунтованість своєї позиції у спірних правовідносинах. 
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та доводів в їх підтвердження, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243 – 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.