ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/7956/25  Провадження 3/636/162/26	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 місто Чугуїв
Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Золотоверха О.О., 
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М., 
захисника – адвоката Козловської Т.В., 
розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , 
ВСТАНОВИЛА:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01.09.2025 серії ЕПР1 №440069, 01.09.2025 о 07:41 год. за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Харківська, б/п «Дім», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Rav4 н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, результат – 0.88 промілє. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
ОСОБА_1 до суду не з`явився.
12.11.2025 через систему «Електронний суд» адвокат Козловська Т.В. надала клопотання про зупинення провадження у справі. Зазначила, що підзахисний перебуває на військовій службі та виконує свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він фактично позбавлений можливості брати участь у розгляді справи. Його безперервне залучення до виконання службових обов`язків на посаді командира взводу охорони унеможливлює особисту присутність на судових засіданнях, що створює об`єктивні перешкоди для забезпечення його права на захист. Згідно зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Прошу зупинити провадження у справі щодо мого підзахисного, ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , де проходить службу на посаді командира взводу охорони. Його службові обов`язки безпосередньо пов`язані з організацією охорони військових об`єктів, забезпеченням безпеки особового складу та реагуванням на позаштатні ситуації, що потребує постійної мобільності та можливості оперативного пересування територією частини і району дислокації підрозділу. Наявність у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами є необхідною умовою для належного виконання ним службових обов`язків. Позбавлення або обмеження цього права фактично унеможливить виконання покладених на нього функцій і може негативно вплинути на забезпечення охорони об`єкта та боєздатність підрозділу. Крім того, через несення служби та постійне залучення до охоронних заходів ОСОБА_1 не має можливості особисто бути присутнім у судових засіданнях. Його відсутність зумовлена поважними, об`єктивними причинами — виконанням військового обов`язку. с Ураховуючи це, зупинення провадження дозволить зберегти його права на керування транспортними засобами та не перешкоджатиме виконанню ним службових обов`язків, що прямо пов`язані з його професійною діяльністю у військовій службі.
Щодо вказаного клопотання зазначаю, що відповідно до листа Касаційного кримінального суду Верховного суду №718/0/158-25 від 04.12.2025 щодо можливості зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, у зв`язку з перебуванням осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, на військовій службі, стосовно чого звернувся Рівненський апеляційний суд, слід указано наступне. У КУпАП передбачено випадки зупинення розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини четвертої статті 277 цього Кодексу строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо). Інших випадків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення в КУпАП не передбачено, тому зупинення судового провадження в справах про інші адміністративні правопорушення можливе лише після внесення відповідних змін до цього Кодексу.
14.11.2025 через систему «Електронний суд» адвокат Козловська Т.В. надала клопотання про закриття адміністративного провадження, в обґрунтування якого зазначено, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки зібрані матеріали не містять належних та допустимих доказів вини, а містять низку істотних процесуальних порушень, що унеможливлюють притягнення його до відповідальності.
Необхідно звернути увагу суду на такі обставини: 
Незаконність зупинки транспортного засобу Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу можлива виключно за наявності чітко визначених законом підстав. Перелік таких підстав є вичерпним та не може розширюватися на розсуд працівника поліції. Отже, будь-яка зупинка без законної підстави є незаконною. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про порушення водієм правил дорожнього руху чи наявність обставин, передбачених ст. 35 Закону. Єдиною озвученою причиною зупинки був факт руху автомобіля через блокпост та його іноземна реєстрація. Однак ці обставини не входять до переліку законних підстав для зупинки транспортних засобів. Блокпост не скасовує дії законодавства про поліцію. Він не надає право поліцейським зупиняти транспортні засоби без наявності передбачених законом підстав. Тому посилання поліцейського на блокпост як на підставу для зупинки є необґрунтованим та незаконним. Проте, зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й вимога пройти огляд на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний. Саме такого висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у рішенні від 13 жовтня 2022 року у справі № 718/1824/22. З матеріалів справи не вбачається жодних порушень ПДР з боку водія, а тому зупинка була незаконною. Відповідно, водій не був зобов`язаний виконувати незаконні вимоги поліцейських, а всі складені процесуальні документи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у справі. Така правова позиція повністю відповідає приписам ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та їх посадові особи мають діяти лише на підставі та у спосіб, визначені законами України. Аналогічний підхід закріплено ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», яка прямо зобов`язує поліцейського діяти в межах повноважень.
Розбіжність у часі проведення огляду: у матеріалах справи міститься чек приладу «Drager», відповідно до якого час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначено як 07:32. Водночас на відеозаписах із бодікамер працівників поліції відображено іншу картину: фактичний забір повітря від водія відбувається значно пізніше — приблизно о 07:46. Такий часовий розрив між документально зафіксованими даними та реальними подіями є істотним і вимагає окремої правової оцінки суду. Час проведення огляду на стан сп`яніння є критичним параметром, оскільки він впливає на точність результату вимірювання та можливість коректно встановити фактичний рівень алкоголю у видихуваному повітрі на конкретний момент. Невідповідність часу ставить під сумнів те, чи дійсно саме той показник, який міститься у чеку «Drager», був отриманий у той момент, коли водій фактично проходив процедуру тестування. Пункт 16 Інструкції № 1452/735 чітко вимагає, щоб огляд проводився у присутності водія, безперервно фіксувався технічними засобами, а дані приладу, зокрема і час, відповідали реальним умовам проведення процедури. Розбіжність у 14 хвилин між часом, зафіксованим у чеку, та фактичним часом відбору повітря є прямим порушенням вимоги про достовірність і відповідність даних. Така розбіжність може свідчити як про неналежне оформлення документів, так і про можливу підміну результатів огляду, що є ще більш суттєвим порушенням. У подібних ситуаціях судова практика виходить з принципу, що будь-які сумніви щодо достовірності доказів тлумачаться на користь особи, яку притягують до відповідальності. Якщо документи містять неточності або суперечності, які не можуть бути усунуті, вони не можуть вважатися належними й допустимими доказами. Крім того, така невідповідність порушує логіку процесу здійснення огляду: тест на «Drager» фіксує конкретний момент видиху та створює унікальний цифровий запис, який має однозначно відповідати процедурі, відображеній на відео. Неможливо вважати достовірним результат, коли відеозапис демонструє один час проведення огляду, а технічний документ — зовсім інший. Це ставить під сумнів не лише документ, а й сам факт правильності використання приладу. За таких обставин дані, отримані внаслідок огляду, проведеного з істотною часовою розбіжністю, не можуть вважатися достовірними та допустимими доказами у справі. Відповідно до ст. 62 Конституції України та принципу належності й допустимості доказів, показник «0,88‰» не відповідає критерію процесуальної чистоти, а тому не може бути покладений в основу обвинувачення. Таке порушення процедури є самостійною підставою для визнання доказів недопустимими та закриття провадження.
Порушення обов`язку поліцейського назвати конкретні ознаки сп`яніння Відповідно до ст. 266 КУпАП та п. 2–3 Інструкції №1452/735, направлення водія на огляд можливе лише після встановлення і озвучення йому конкретних ознак сп`яніння, а не загального формулювання. Закон прямо передбачає, що працівник поліції повинен чітко назвати, які саме ознаки він спостерігає — запах алкоголю з рота, порушення мови, хитку ходу, нестійкість координації, зміну кольору шкірних покривів, тремор пальців тощо. Без цього огляд не може вважатися ініційованим у законний спосіб. Процедурний обов`язок поліцейського — не формальність. Він існує для того, щоб водій усвідомлював підстави, з яких його направляють на огляд, та міг адекватно оцінити правомірність таких вимог. Ознаки — це не внутрішнє переконання інспектора, а інформація, яку він зобов`язаний повідомити водію до початку огляду, щоб той розумів, чому саме до нього застосовують примусову процесуальну дію. У даному випадку працівник поліції не озвучив жодної конкретної ознаки сп`яніння під час спілкування з водієм. На відеозаписах відсутні будь-які повідомлення типу «від вас відчувається запах алкоголю», «я спостерігаю порушення координації», «ваша мова нечітка», «ви маєте ознаки сп`яніння». Натомість у протоколі такі ознаки з`явилися вже ретроспективно — після огляду, що свідчить про документальне заповнення без фактичної фіксації. Те, що результат огляду показав 0,88‰, не нівелює обов`язок поліцейського виконувати процедуру належним чином. Закон вимагає, щоб перед початком огляду були встановлені й названі ознаки сп`яніння, а не після отримання результату. Наявність показника «0,88‰» сама по собі не робить законним огляд, ініційований із порушенням вимог закону. Верховний Суд неодноразово наголошував: доказ, отриманий унаслідок порушення процедури, є недопустимим незалежно від його змісту. Таким чином, процес огляду був розпочатий без законної підстави, оскільки водієві не було повідомлено, які саме ознаки стали причиною направлення його на тест. Це суперечить ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735 і позбавляє отриманий результат ознак процесуальної допустимості. Суд повинен виходити з того, що навіть за умови фіксації рівня 0,88‰, порушення процедури робить доказ неналежним і таким, що не може бути покладений в основу висновків у справі.
Обставини, що свідчать про відсутність суспільної небезпеки. Насамперед слід зазначити, що сама зупинка транспортного засобу була ініційована не внаслідок порушення Правил дорожнього руху, не через небезпечну поведінку водія, не через скарги інших учасників руху чи ознаки аварійності. Єдиною причиною зупинки, за словами працівників поліції, був факт руху автомобіля через блокпост та іноземна реєстрація. Тобто ситуація виникла не через небезпечні дії водія, а виключно в межах технічного контролю блокпосту. Факт того, що водій не вчинив жодного порушення ПДР, свідчить про відсутність будь-яких проявів суспільної небезпеки у його поведінці під час руху. Водій рухався у дозволеному напрямку, не здійснював різких маневрів, не створював перешкод для інших учасників дорожнього руху. Це вказує, що навіть за наявності стану сп`яніння, поведінка водія не становила реальної загрози безпеці дорожнього руху. Крім того, місце події — зона блокпосту — є територією з природно обмеженою швидкістю руху, де транспортні засоби рухаються повільно або зупиняються для перевірки документів. У таких умовах ризик спричинення ДТП є мінімальним через відсутність інтенсивного руху, близькість військових та поліцейських, а також обмежену можливість для здійснення будь-яких небезпечних маневрів. У ситуації, коли автомобіль фактично рухався на низькій швидкості або перебував у процесі зупинки для проходження контролю, об`єктивно відсутня загроза життю і здоров`ю інших осіб. Саме суспільна небезпечність і створення ризику для дорожнього руху становлять сутність правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. У даному ж випадку така небезпечність фактично була відсутня. Поведінка підзахисного після зупинки також свідчить про його дисциплінованість і відсутність будь-яких загрозливих проявів. Він не ухилявся від спілкування, не намагався залишити місце події, не проявляв агресії, не створював конфліктних ситуацій, спокійно реагував на вимоги поліцейських. Така модель поведінки демонструє не суспільну небезпеку, а навпаки — свідомість та готовність до взаємодії. Додатково слід підкреслити, що на місці події були присутні представники Військової служби правопорядку (ВСП), які не зафіксували з боку водія будь яких неправомірних дій чи непокори. Наявність військової дисципліни та відсутність зауважень з боку ВСП підтверджує, що поведінка підзахисного відповідала вимогам громадського порядку. Важливим є й те, що водій не має негативної історії правопорушень. Правопорушення вчинено вперше, водій раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, що законом та судовою практикою розглядається як обставина, яка пом`якшує відповідальність і знижує ступінь суспільної небезпечності діяння. Клієнт є військовослужбовцем, який перебуває на службі та виконує завдання військової частини. Його позитивна характеристика, дисциплінованість та служба державі додатково свідчать про те, що правопорушення не носило умисного чи зухвалого характеру. Особа не становить підвищеної небезпеки для суспільства, а ситуація має ознаки випадковості та одномоментності. Враховуючи наведені обставини — відсутність шкоди, відсутність небезпечної поведінки, мінімальний ризик, низьку швидкість руху, співпрацю з поліцією, позитивну репутацію та службу в ЗСУ — ступінь суспільної небезпечності діяння є вкрай незначною. Це відповідає сутності поняття «малозначності», яка застосовується до випадків, де формально склад правопорушення наявний, але реальної шкоди або загрози суспільству фактично немає. Таким чином, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та ч. 2 ст. 22 КУпАП, суд має право закрити провадження у справі у зв`язку з малозначністю діяння. З огляду на відсутність реальної небезпеки, позитивну поведінку особи, відсутність наслідків, а також враховуючи особливий статус військовослужбовця, є всі підстави для застосування цього положення та звільнення підзахисного від адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 268, 271, 280 КУпАП, просить закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 247 КУпАП, з огляду на незаконність зупинки транспортного засобу, порушення процедури проведення огляду, недопустимість доказів та істотні процесуальні порушення, допущені працівниками поліції або визнати діяння малозначним та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у поєднанні з ч. 2 ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, з урахуванням відсутності суспільної небезпечності, відсутності шкоди, належної поведінки водія, позитивних характеристик та виконання ним військової служби.
14.11.2025 через систему «Електронний суд» адвокат Козловська Т.В. надала клопотання про індивідуалізацію покарання, в обґрунтування якого зазначено наступне. Сторона захисту заперечує проти висунутих обвинувачень і вважає, що провадження у справі має бути закрито. Тим не менш, у разі, якщо суд не погодиться з позицією сторони захисту і визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, при вирішенні питання про призначення покарання просимо врахувати наступні доводи. Керуючись ст. 33 КУпАП , суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують та пом`якшують відповідальність. Так, чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове. Тим не менш, згідно з ст. 151-2 Конституції України , рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: «адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);- «суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021). В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:- «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України , відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини). В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України , зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України . В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності. Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил. Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України . Судова практика щодо задоволення подібних клопотань знайшла своє відображення в постановах: Запорізького апеляційного суду по справі № 332/2948/24 від 06.12.2024 року; Київського апеляційного суду по справі № 759/6231/23 від 09.06.2023 року; Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/1043/24 від 13.11.2024 року; Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/14560/24 від 19.12.2024 року. Сторона захисту вже повідомляла суд про те, що ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах ЗСУ. Прошу суд врахувати індивідуальні обставини особи, щодо якої розглядається справа, а саме — те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та проходить службу на посаді командира взводу охорони. Службові обов`язки ОСОБА_1 безпосередньо пов`язані з організацією охорони військових об`єктів, контролем доступу, забезпеченням безпеки особового складу та негайним реагуванням на позаштатні ситуації. Виконання цих функцій потребує постійної мобільності, можливості оперативного прибуття на об`єкти, переміщення територією частини та районом дислокації підрозділу. Право керування транспортними засобами для командира взводу охорони є невід`ємним професійним інструментом. Його обмеження або позбавлення фактично унеможливить виконання покладених на нього службових обов`язків, що може негативно позначитися на організації охорони військових об`єктів та рівні боєготовності підрозділу. В даному випадку призначене судом покарання фактично паралізує можливість виконання ОСОБА_1 конституційного обов`язку із захисту Батьківщини згідно вимог ст. 65 Конституції України. За таких обставин, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України, сторона захисту вважає за можливе клопотати перед судом про застосування у даній справі про адміністративне правопорушення аналогію закону ст. 69 КК України щодо ненакладення додаткового стягнення на ОСОБА_2 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. В даному випадку конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, визначений ст. 65 Конституції України, та принцип індивідуалізації покарання, визначений ст. 61 Конституції України, переважає суспільний інтерес в необхідності покарання особи. При цьому, можливе покарання у вигляді істотного штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп., на переконання сторони захисту, буде очевидно достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним інших адміністративних правопорушень (у разі доведення його вини в інкримінованому діянні поза розумним сумнівом). Просить у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
Адвокат Козловська Т.В. підтримала позицію, викладену у її клопотаннях, просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення з огляду на те, що наявні невідповідності у часі, відсутні підстави для зупинки ОСОБА_1 .
Згідно п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.3 Порядку огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Як встановлено в судовому засіданні, працівниками поліції вказаний алгоритм дій дотриманий в повному обсязі, що знайшло своє відображення в матеріалах справи, до яких, крім іншого, долучено акт огляду на стан сп`яніння, результат огляду за допомогою алкотесту, направлення водія до медичного закладу, відеозапис з нагрудної камери. 
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За наявності таких кваліфікуючих ознак компетентними особами складається протокол про адміністративне правопорушення п.2.9 (а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №440069 від 01.09.2025 складений саме за керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Провина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №440069 від 01.09.2025, рапортом ПВРПП від 01.09.2025, направленням на огляд водія, актом огляду на стан сп`яніння, результатом огляду за допомогою алкотесту Драгер (тест № 12 – 0.88 о/оо), диском з відеозаписом та іншими матеріалами справи. 
Так з надано відеозапису вбачається фіксування факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оголошення наявності ознак сп`яніння, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння, згода водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, процес проходження огляду, згода водія з результатом, пропозиція проїхати до медичного закладу на огляд, роз`яснення прав.
На виконання постанови суду про витребування доказів Чугуївським РУП ГУНП надано документи на підтвердження сертифікації, повірки та калібрування газоаналізатора.
У судовому засіданні допитано інспектора ОСОБА_3 , який пояснив, що 01.09.2025 було зупинено водія ОСОБА_1 на блок-посту «Дім» з ознаками сп`яніння, які були виявлені під час спілкування з водієм, запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння, водій пройшов огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, результат був вище норми, з результатом водій погодився, запропоновано пройти огляду у медичному закладі, на що водій відмовився. 
За таких обставин, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги п.2.9а ПДР України.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 33-35 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.
Суд враховує, що до суду надано довідку щодо участі ОСОБА_1 у заходах з оборони України, довідки про перебування на військовій службі, копію посвідчення УБД, копію позитивної характеристики з в/ч НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 .
Щодо клопотання про індивідуалізацію покарання зазначаю наступне.
Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом.
Згідно листа Касаційного кримінального суду Верховного суду №718/0/158-25 від 04.12.2025 за приписами ч.1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
За приписами ч.ч.1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідні частини статей 121, 122, 126, 130 КУпАП передбачають позбавлення права керування транспортними засобами як додаткове обов`язкове або додаткове альтернативне стягнення, а відповідні частини статей 122-2,123,124 цього Кодексу - як основне альтернативне стягнення.
При цьому згідно з частиною третьої статті ЗО КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
Зазначені положення статті 30 КУпАП передбачають можливість накладення відповідного стягнення на особу, яка на момент його накладення була позбавлена права керування транспортним засобом
Також не можна залишити поза увагою, що в санкціях частини п`ятої статті 122, частини п`ятої статті 126, частин першої - четвертої статті 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням.
Так, наприклад, частиною п`ятою статті 126 КУпАП передбачено «накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого». Вказане положення е імперативним щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Таким чином враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування є обов`язковим стягненням, клопотання про незастосування вказаного стягнення задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Керуючись ст.ст.33-36, 40-1, 130 ч.1, 251-252, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИЛА:
Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (отримувач ГУК Харків обл/Харківобл/21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»).
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, тобто у грошовому виразі – 34000.00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень); витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її проголошення. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О. Золотоверха