ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/47/26 Справа № 204/649/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління та Міністерства оборони України на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року в цивільній справі номер 204/649/21 за позовною заявою Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Міністерства оборони України, Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД «ПРОГРЕС», про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулась Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону (правонаступником якої є Дніпровська спеціалізована прокуратура у сфері оборони) в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (правонаступником якого є Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління) з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД «ПРОГРЕС», про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання повернути земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 грудня 1969 року виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано акт №84 на право користування землею, відповідно до якого Міністерству оборони відведено в постійне користування 23,4 га землі у АДРЕСА_1 (військове містечко № НОМЕР_1 ), де в описі меж земельної ділянки, зокрема, зазначено, що вона межує з вул. Волховською по схематичному зображенню: літери від Г до Д. Вказаний акт не був скасований та діє від цього часу, а тому і військове містечко № НОМЕР_1 до цього часу рахується у КЕВ м. Дніпро на обліку як землі Міністерства оборони України. Відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської ради №1151 від 21 грудня 2005 року військовому містечку була присвоєна адреса – АДРЕСА_2 ділянка військового містечка № НОМЕР_1 за формою власності належать до державної власності за цільовим призначенням – до земель оборони. Водночас Дніпровська міська рада з порушенням вимог закону прийняла рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність відповідачки ОСОБА_1 .. Оскільки вказана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , а тому дане рішення є незаконним.
Жодних рішень про припинення права користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України не приймалося. Тому прийняте рішення було фактично прийняте без дозволу землекористувача та власника земельної ділянки, а також без прийняття відповідних рішень про зміну її цільового призначення. З огляду на незаконність прийнятого рішення усі подальші дії, у тому числі, вчинене державним реєстратором спірне рішення, спірний договір іпотеки, предметом якого є спірна земельна ділянка, є незаконними та підлягають скасуванню.
Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 31 січня 2018 року №185/29 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко Марини Сергіївни від 16 лютого 2018 року №39709190 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 1210100000:07:326:0073), що знаходиться у АДРЕСА_4 (номер об`єкту нерухомого майна 1487128312101); визнати недійсним договір іпотеки від 12 листопада 2018 року №2-1029, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо вказаної земельної ділянки, та зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 повернути за актом приймання-передачі державі в особі Міністерства оборони України зазначену земельну ділянку.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах Міністерства оборони України, Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД «ПРОГРЕС», про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання повернути земельну ділянку – відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодилось Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, подало апеляційну скаргу, просило апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2024 року у справі № 204/649/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У 2006 році за ТОВ «Луцький завод «Прогрес» зареєстровано право власності лише на будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному вище реєстрі відомості щодо державної реєстрації речових прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні. Тобто, земельна ділянка та будівлі і споруди є різними об`єктами нерухомого майна.
На підставі Акту на право користування землею №84 від 26.12.1969 року Міністерству оборони України було відведено в постійне користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (військове містечко № НОМЕР_1 ). Акт на право користування землею №84 від 26.12.1969 є дійсним, ніким не оспорюваний та не скасований. Оригінал акту зберігається в Дніпровському КЕУ та надавався для огляду до суду І інстанції. Розпорядженням Дніпропетровської міської ради №1151 від 21.12.2005 року в/м №1 присвоєно адресу – АДРЕСА_2 користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 виникло у Міністерства оборони України з 1969 року та не припинено. Земельна ділянка за адресою: 
АДРЕСА_1 перебуває на картковому обліку у Дніпровському КЕУ (форма 405).
Відповідно до відомостей щодо обліку та наявності площ земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України за КЕВ м. Дніпро, станом на 21.03.2018 року, наданої Відділом у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (лист №888/407-18-0.221 від 02.05.2018 року) за КЕВ м. Дніпро закріплена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , 96-к площею 18,9447 га. Вказаний документ підтверджує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка належала Міністерству оборони України.
Судом першої інстанції також залишено поза увагою відомості публічної кадастрової карти, які підтверджують знаходження земельної ділянки 1210100000:07:326:0073 в межах земель оборони, наданих на підставі Акту №84 від 26.12.1969 року. Відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти земельна ділянка, в межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, знаходиться в користуванні Міністерства оборони України.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на обставини, встановленні у справі №904/9257/14. Проте, Міністерство оборони України не брало участі у справі №904/9257/14 та спростувало обставини відчуження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Адвокатом відповідачки ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи копію листа від 08.11.2006 року за №220/4424. Судом першої інстанції не досліджувався оригінал вищезазначеного листа, та взагалі не з`ясовувалися обставини достовірності вказаного доказу.
Матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про зміну цільового призначення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та передачу її до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.
Із вказаним рішенням також не погодилось Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2024 року по справі №204/649/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в даній справі прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Актом №84 на право користування землею від 06.12.1969 року, який виданий виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих, Міністерству оборони України відведено в постійне користування 23,4 га землі у АДРЕСА_5 . 
На спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , було розташоване військове містечко, яке було списано та реалізовано Міністерством оборони України ТОВ «Луцький завод «Прогрес» на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2006 року, але необхідно зазначити, що було реалізоване лише майно, а не земельна ділянка. 
Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006 року стосується реалізації нерухомого військового майна (будівель, споруд), (списаного у встановленому порядку у зв`язку з проведенням спільної забудови території військових містечок, зазначених у рішеннях Міністра оборони України від 23.11.2005 року за №13965/з, від 24.07.2006 року №6983/з та від 28.08.2006 року №8031/з), що розташоване на території військових містечок, а саме: військове містечко № НОМЕР_1 в АДРЕСА_6 . Вказаний договір купівлі-продажу не містить відомостей про земельну ділянку та її розмір, земельна ділянка не була предметом продажу за цим договором.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо державної реєстрації речових прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, тобто право землекористування засвідчується державним Актом №84 на право користування землею (земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера ).
На момент прийняття оскаржуваного рішення від 31.01.2018 року №185/29 земельна ділянка належала Міністерству оборони України. Листом Відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №888/407-18-0.221 від 02.05.2018 року за КЕВ м. Дніпро закріплена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 18,9447 га.
Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (постанова КМУ від 28.12.2000 року №1919).
Процедура при відмові від користування спірною земельною ділянкою не була дотримана та необхідною умовою передачі земель оборони є згода на це Міністра оборони України. Отже, наявні підстави для задоволення позову з підстав недотримання порядку вилучення земельної ділянки яка відноситься до земель оборони згідно вимог законодавства. Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду по справі №904/9761/17 від 26 серпня 2020 року та у постанові Вищого господарського суду України по справі №904/247/15 від 28 жовтня 2015 року.
Від відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Абрамов Д.В., надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому відповідачка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг Міністерства оборони України та Квартино-експлуатаційного відділу м. Дніпро, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2024 року у справі №204/649/21 залишити без змін.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року у справі №904/9257/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015 року у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «ПРОГРЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 18,9447 га у АДРЕСА_1 , 96-к належному користувачу квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України відмовлено. 
У вищезгаданих судових рішеннях, що набрали законної сили зазначено таке: «... на спірній земельній ділянці за адресою: м. Дніпропетровськ по вул. Наримська, 96-к, розташовувалось військове містечко, яке було списано та реалізовано Міністерством оборони України ТОВ «Луцький завод «Прогрес», відтак земельна ділянка не підпадала під визначення «земель оборони», тому на виконання умов договорів, укладених між відповідачем та Міністерством оборони, Міністром оборони України на адресу Дніпропетровського міського голови, оскільки на землі Дніпропетровської міської громади було розташовано військове містечко, надіслано листа від 08.11.2006 року за №220/4424, яким надано згоду на припинення права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , 96-к та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням в установленому чинним законодавством порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» під будівництво.
Висновки районного суду про обставини справи встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року у справі №904/9257/14, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015 року залишене без змін і набрали законної сили, з посиланням на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиціальне значення для суду, який вирішив дану справу, що не спростовано скаржниками.
Твердження апелянтів про те, що Акт №84 на право користування землею від 26.12.1969 року не скасований, не втратив чинність і діє до цього часу є безпідставними, оскільки такого виду правопосвідчуючого документу про право на землю законодавством України не передбачено.
З наданих прокурором і позивачами документів та наведених у заявах по суті спору мотивів не вбачається, що позивачами коли-небудь проводилась державна реєстрація як земельної ділянки площею 23,4 га, так і земельної ділянки площею 18,9447 га, розташованої у АДРЕСА_1 (військове містечко № НОМЕР_1 ) в порядку, встановленому законодавством України зі складанням всіх необхідних для цього документів.
На дату прийняття рішення про передачу позивачам земельної ділянки в постійне користування (1969 рік) Земельний кодекс Української РСР не містив такого визначення (поняття), як «землі оборони». Це поняття було введено в 2001 році з прийняттям Земельного кодексу України.
За вищевказаних обставин, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки.
Стосовно повноважень прокурора на звернення до суду з позовом, зазначає, що в позовній заяві не було наведено обставини та не надано доказів, що Міністерство оборони України або Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро не забезпечують представництво інтересів держави, або здійснюють це неналежним чином.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Мартиш Д.Ю. апеляційні скарги підтримала, просила їх задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду представник Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління Пукас Є.С. доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник Міністерства оборони України Літвін С.М. доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду представники Дніпровської міської ради Марінеско А.В. та Семчук Н.В. апеляційні скарги не визнали, просили їх відхилити.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Абрамов Д.В. апеляційні скарги не визнав, просив їх відхилити.
Відповідачі ОСОБА_2 , представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.
Треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД «ПРОГРЕС» в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України. Представник третьої особи ТОВ «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД «ПРОГРЕС» Жаленко Н.О. подав до апеляційного суду пояснення у справі, з яких вбачається, що третя особа повідомлена про розгляд справи та просила ухвалити судове рішення відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.
Заслухавши суддю – доповідача, прокурора, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26 грудня 1969 року виконкомом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих видано Акт №84 на право користування землею, відповідно до якого Міністерству оборони Дніпропетровської області відведено в постійне користування 23,4 га землі у АДРЕСА_1 (де розташовано військове містечко № НОМЕР_1 ), зокрема, зазначено, що вона межує з житловими будинками по АДРЕСА_7 , домоволодіннями по АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 (а.с. 15-18 , том 1, а.с. 140-141, том 3).
На підставі розпорядження Міського голови Дніпропетровської міської ради №1151р від 21 грудня 2005 року будівлям та спорудам військового містечка № НОМЕР_1 Дніпропетровського гарнізону Міністерства оборони України по АДРЕСА_1 присвоєно адресу – АДРЕСА_2 . Також вказаним наказом відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку (а.с. 19-21, том 1).
Власником будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2006 року є третя особа ТОВ «Луцький завод «Прогрес» (а.с. 136, том 3).
З довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), виданою Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 27 вересня 2017 року за вих.№4/180917/03-16, встановлено, що відповідно до даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 , згідно наданої схеми розташована в межах населеного пункту, відводиться за рахунок земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів (рядок 93), в т.ч. за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (рядок 96), угіддя визначаються проектом землеустрою за матеріалами кадастрової зйомки (а.с. 217, том 1).
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідачці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 212-213, том 1).
Містобудівним висновком щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого в Головному архітектурно-планувальному управлінні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради 20 листопада 2017 року за №14/27-1367, погоджено за містобудівними вимогами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 234, том 1).
З висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21 листопада 2017 року №10138/82-17 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06 грудня 2017 року вбачається, що форма власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , комунальна, цільове призначення запроектованої земельної ділянки на момент складення проекту землеустрою – землі запасу, обмеження на земельній ділянці відсутні (а.с. 235-237, том 1).
Рішенням Дніпровської міської ради №185/29 від 31 січня 2018 року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП ОСОБА_3 , та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:07:326:0073), у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_3 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)); віднесено зазначену земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови» (а.с. 209-210, том 1).
16 лютого 2018 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко Мариною Сергіївною прийнято рішення за індексним номером 39709190 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 1210100000:07:326:0073), що знаходиться у АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1487128312101) (а.с.137-138, том 3). 
Позивачами надано суду відомості щодо обліку та наявності площ земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України за КЕВ м. Дніпро станом на 21 березня 2018 року, відповідно до яких за КЕВ рахується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_6 , площею 18,9447 га (а.с. 22, том 1).
З акту обстеження земельної ділянки (№1) військового містечка № НОМЕР_1 , площею 18,9447 за адресою: АДРЕСА_6 , затвердженим 23 серпня 2018 року начальником КЕВ м. Дніпро, вбачається, що здійснено обстеження вказаної земельної ділянки та, зокрема, встановлено, що шляхом порівняння інформації, яка міститься у публічній кадастровій карті України графічне зображення земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:07:326:0073 знаходиться у межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка обмежується межами АДРЕСА_4 (а.с. 25-30, том 1).
12 листопада 2018 року відповідачка ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у неї на підставі договору позики від 12 листопада 2018 року, передала в іпотеку спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 31-35, том 1).
Актом обстеження земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 (військове містечко № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ), затвердженим 30 грудня 2020 року начальником КЕВ м. Дніпро, також, у тому числі, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:07:326:0073, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 37-41, том 1).
Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 28 липня 2021 року за №3/15-382 в матеріалах містобудівного кадастру відсутня інформація стосовного можливого знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:07:326:0073 або її частини в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України (акт постійного користування землею від 26 грудня 1969 року №84) (а.с. 246-247, том 1).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року у справі №904/9257/14, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015 року залишено без змін, у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «ПРОГРЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 18,9447 га у АДРЕСА_6 , належному користувачу квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України відмовлено (а.с. 240-241, том 2, а.с. 177-191, том 3).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з частинами шостою-дев`ятою статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Частиною першою статті 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини 1 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Відповідно до пункту «в» частини 3 статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони.
Згідно з частинами 1, 5 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у тому числі в результаті передачі територіальній громаді землі державної власності.
Частинами першою та другою статті 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до статті 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради №185/29 від 31 січня 2018 року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП ОСОБА_3 , та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:07:326:0073), у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_3 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)); віднесено зазначену земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».
16 лютого 2018 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Риженко Мариною Сергіївною прийнято рішення за індексним номером 39709190 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 1210100000:07:326:0073), що знаходиться у АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1487128312101).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року клопотання Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління задоволено. Призначено по справі судову земельно-технічну експертизу.
У висновку експерта №1397-25 зазначено про неможливість проведення повного дослідження та надання відповіді на питання чи знаходиться земельна ділянка (площа 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:326:0073) в межах земель згідно Акту на право користування землею №84 від 26.12.1969 року у зв?язку з ненаданням експерту додаткових матеріалів №1397-25 від 16.06.2025 (вих. №5203/10-14/13-25 від 17.06.2025) - оригіналу або завіреної якісної копії проекту землеустрою на підставі якого було видано акт на право користування землею №84 від 26.12.1969 року з координатами кутів повороту меж земельної ділянки (а.с. 30-52, том 5).
Апеляційний суд не приймає до уваги цей висновок через неповне проведення дослідження.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року у справі №904/9257/14, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015 року залишено без змін, у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «ПРОГРЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 18,9447 га у АДРЕСА_6 , належному користувачу квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України відмовлено.
Враховуючи наявність у господарський справі довідки, яка досліджена судом і зроблено щодо неї відповідні висновки, апеляційний суд приймає копію цієї довідки, що надана представником відповідачки адвокатом Абрамовим Д.В., апелянти не надали переконливих доказів того, що оригіналу довідки не існує.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що списання та реалізація військового містечка Міністерством оборони України третій особі ТОВ «Луцький завод «Прогрес» та передача земельної ділянки, у межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, під будівництво комплексу житлових споруд є зміною її цільового призначення без дотримання встановленого законодавством порядку та є фактичним відчуженням земель оборони. Однак, виходячи із обставин, встановлених у справі №904/9257/14, на момент передачі у власність спірної земельної ділянки відповідачці ОСОБА_1 . Дніпровська міська рада діяла у межах своїх повноважень, визначених ЗК України.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для визнання рішення Дніпровської міської ради від 31 січня 2018 року №185/29 таким, що прийнято з порушення норм чинного законодавства відсутні. Окрім того, оскільки позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 повернути за актом приймання-передачі державі в особі Міністерства оборони України спірну земельну ділянку є похідними від визнання рішення таким, що прийнято з порушення норм чинного законодавства, суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні цих позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду не спростовують та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення,витрати Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління та Міністерства оборони України по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційних скарг, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління та Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року– без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Судді: