П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Київ

Справа № 755/8427/25
Провадження: № 22-ц/824/7675/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Рожка Олега Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко І. В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульга Світлана Вікторівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, однак у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Обґрунтовуючи причини пропуску такого строку, посилався на наявність об`єктивних та непереборних труднощів, зумовлених запровадженням на території України карантинних обмежень у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, зокрема, обмеженням роботи нотаріальних органів, припиненням роботи громадського транспорту та загрозою для життя і здоров`я у разі відвідування громадських місць. Крім того, зазначав, що у період дії встановленого законом строку він разом із дружиною хворів, мав симптоми, характерні для коронавірусної інфекції, у зв`язку з чим був обмежений у можливості пересування та особистого звернення до нотаріуса. Також, вказував, що після смерті матері змінив місце проживання та фактично перебував у місті Вишневе Київської області, що у сукупності з обмеженнями пересування унеможливило своєчасне звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини .
У зв`язку з наведеним, просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Рожок О. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, не врахувавши об`єктивні обставини, які істотно ускладнювали можливість своєчасного звернення до нотаріуса.
Зокрема, зазначає, що пропуск строку був зумовлений сукупністю об`єктивних причин, а саме: запровадженням карантинних обмежень на всій території України у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, обмеженням роботи нотаріальних органів, фактичним припиненням повноцінного функціонування громадського транспорту, а також загрозою для життя і здоров`я при відвідуванні місць масового скупчення людей .
Крім того, посилається на погіршення стану здоров`я та перенесене захворювання у відповідний період, що також об`єктивно перешкоджало своєчасному поданню заяви про прийняття спадщини, що підтверджується показаннями свідків та наданими доказами .
Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно виходив із можливості подання заяви засобами поштового зв`язку, не врахувавши реальні умови функціонування поштових відділень у період карантину, зокрема значне скупчення людей, тривалі черги та пов`язані з цим ризики для здоров`я .
Окремо звертає увагу на те, що інші спадкоємці відсутні, спадкова справа раніше не заводилась, а відтак відсутні підстави вважати, що визначення додаткового строку порушить права інших осіб чи інтереси територіальної громади .
Крім цього, посилається на правові висновки Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності гнучкого підходу при оцінці поважності причин пропуску процесуальних строків, недопустимості надмірного формалізму та забезпечення реального доступу до правосуддя.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, адвокат Рожок О.М., підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві померла ОСОБА_2 (а. с. 11), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 , де вона була зареєстрована на момент смерті (а. с. 59).
Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є її син, позивач, ОСОБА_1 (а. с. 47).
На момент відкриття спадщини позивач постійно із спадкодавцем не проживав, будучи зареєстрованим за іншою адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 60-61).
До складу спадщини входила 1/4 частка квартири АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на праві власності (а. с. 68).
Відомості про складення спадкодавцем заповіту матеріали справи не містять.
Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 сплив ІНФОРМАЦІЯ_2.
У встановлений законом строк позивач заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавав.
Як убачається з матеріалів справи, лише 28 січня 2025 року позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим державним нотаріусом заведено спадкову справу № 58/2025 (а. с. 65).
Того ж дня, нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском позивачем строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів її фактичного прийняття (а. с. 66).
05 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що пропуск строку для прийняття спадщини зумовлений поважними причинами, а саме запровадженням на території України карантинних обмежень, пов`язаних із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, обмеженням роботи нотаріусів, транспортного сполучення, а також станом здоров`я та об`єктивними труднощами у пересуванні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску суду не надано.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини, пов`язані із запровадженням карантинних обмежень, самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які унеможливлювали подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк.
Крім того, суд зазначив, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса шляхом направлення відповідної заяви поштовим зв`язком або через представника, а тому пропуск строку є наслідком його власної поведінки, а не об`єктивних обставин.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Отже, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), на яку є посилання у касаційній сказі, зроблено висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) зазначено, що «суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.
Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.
У справі, що переглядається, позивач, звертаючись до суду, зазначав, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, зокрема, у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, погіршенням стану здоров`я, а також зміною місця проживання, що, на його думку, об`єктивно перешкоджало своєчасному зверненню до нотаріуса.
Разом із тим, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у шестимісячний строк, який сплив ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач не подав заяву про прийняття спадщини, при цьому доказів існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які унеможливлювали вчинення таких дій саме у цей період, суду не надано.
Доводи позивача про запровадження карантинних обмежень, погіршення стану здоров`я та зміну місця проживання були предметом дослідження суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені обставини не перешкоджали реалізації ним права на прийняття спадщини, зокрема шляхом направлення відповідної заяви поштовим зв`язком або через представника.
Крім того, колегія суддів враховує, що законодавство України передбачає альтернативні способи реалізації права на прийняття спадщини, зокрема, шляхом направлення заяви поштовим зв`язком або через представника, що спрощує процедуру реалізації спадкових прав та не вимагає особистої присутності спадкоємця у нотаріуса.
Отже, сам по собі факт запровадження карантинних обмежень або зміни місця проживання не свідчить про неможливість вчинення відповідних дій, оскільки позивач не був позбавлений можливості скористатися передбаченими законом альтернативними способами подання заяви про прийняття спадщини.
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, відповідно до якої карантинні обмеження, зайнятість, стан здоров`я чи інші подібні обставини самі по собі не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку, якщо вони не позбавляли особу реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що у межах шестимісячного строку позивач вчиняв будь-які дії, спрямовані на прийняття спадщини, або намагався реалізувати своє право іншим передбаченим законом способом.
Сам факт звернення позивача до нотаріуса лише 28 січня 2025 року, тобто через майже чотири роки після спливу встановленого законом строку, свідчить про тривалу пасивну поведінку позивача та відсутність належної дбайливості у реалізації свого права на спадкування.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали йому у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини, а тому підстави для визначення додаткового строку відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України відсутні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Рожка О. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рожка Олега Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура