ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 703/3289/25		
Провадження № 22-ц/821/461/26		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 ,
представник ТзДВ «СК «Гардіан»: Поліщук Олена Григорівна,
представник ОСОБА_2 : адвокат Сухомудренко Богдан Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Черняковського Андрія Вячеславовича та представника ОСОБА_2 – адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Левчук О.О. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06 вересня 2023 року о 22:57 годині в м. Сміла по вул. Ротондівська перехрестя з вул. В. Чорновола, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Позивач вказує, що в результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , а він отримав тілесні ушкодження та тривалий час перебував на лікуванні, та втратив через це працездатність.
Згідно висновку експерта №30 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 237 415,00 грн; вартість матеріального збитку становить 74 513,00 грн; вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень отриманих в ДТП становить 25 690,00 грн.
Про відшкодування до страхової компанії позивач не звертався через те, що в той час не зміг цього зробити, оскільки перебував у лікарні та не є власником транспортного засобу, але ним користувався тривалий час на законній підставі.
Зазначає, що дані події завдали йому душевних, моральних страждань, з часу ДТП минуло більше 2 років, але відповідач жодним чином не намагалася відшкодувати збитки, що призвело до виникнення депресії, почуття розпачу, вимагало від позивача прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.
За наведених підстав, ОСОБА_1 просив стягнути:
з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 48 823,00 грн, понесені витрати на лікування в сумі 3 796,61 грн, моральну шкоду в сумі 189,83 грн, всього на загальну суму 52 809,44 грн; 
з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 130 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТзДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 48 823,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
Стягнуто солідарно з ТзДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати: експертного дослідження у розмірі 3 000,00 грн, судового збору у розмірі 1 828,09 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн, а всього на загальну суму 16 028,09 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 не звертався до страховика і не одержував від нього страхове відшкодування через перебування на лікуванні в лікарні, що не позбавляє його права звернутися до суду з даною вимогою. Також враховуючи, що право ОСОБА_1 як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала такої шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген у розмірі 48 823,00 грн. підлягають до задоволення.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка добровільно за тривалий час не намагалась відшкодувати завдані позивачеві збитки.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення із ТзДВ «СК «Гардіан» на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що страхова компанія своїми діями не заподіяла позивачу моральної шкоди.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення із ТзДВ «СК «Гардіан» на користь позивача коштів, витрачених на лікування, суд виходив із того, що позивачем не підтверджено належним чином вказані витрати.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що вказані витрати позивачем підтверджені та доведені, а тому підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 30 грудня 2025 року через систему «Електронний суд»,  представник ТзДВ «СК «Гардіан» - Черняковський А.В., вважаючи рішення суду першої інстанції необгрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким вимоги позивача до страхової задовольнити частково в розмірі 45 623,00, а судові витрати в розмірі 4 000,021 грн, які складаються з 748,72 грн витрат на експертизу, 456,25 грн судового збору та 2 795,24 грн витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за результатами вирішення справи, судом першої інстанції було безпідставно стягнуто із страховика франшизу, а також визначено розмір судових витрат з порушенням приписів ЦПК України. Вказує, що за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АР-3514502, страхова сума становить 160 000,00 грн, а франшиза – 3 200,00 грн.
Констатує, що при визначенні розміру страхового відшкодування, пов`язаного із пошкодженням автомобіля, позивач не врахував франшизу у розмірі 3 200,00 грн.
Також судом було порушено приписи ЦПК України при вирішення судових витрат, оскільки цивільним процесуальним законодавством не передбачений солідарний обов`язок боржника щодо відшкодування судових витрат, тому суд мав визначити розмір судових витрат в розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог.

В апеляційній скарзі, поданій 16 лютого 2026 року, через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_2 – адвокат Сухомудренко Б.В., вважаючи рішення суду незаконним, необгрунтованим, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, витрат зі сплати вартості експертного дослідження, витрат на правничу допомогу та судового збору, та прийняти нове судове рішення про відмову позову в цій частині.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи наявність та розмір моральної шкоди, обмежився загальними та оціночними формулюваннями, не навівши жодного належного й допустимого доказу, який би підтверджував факт завдання позивачу моральних страждань, їх характер, інтенсивність, тривалість та причинний зв`язок із діями відповідача.
Також судом не вказано причин та підстав відкидання доводів відповідачки, наведених у відзиві на позовну заяву.
Розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн визначено судом довільно, без урахування критеріїв розумності, виваженості та справедливості. без аналізу ступеня вини відповідача, тяжкості наслідків для позивача, тривалості та інтенсивності страждань. Суд не навів жодних мотивів, з яких дійшов висновку саме про такий розмір відшкодування, що суперечить вимогам вмотивованості судового рішення.
Посилаючись на висновки, викладені в постанові Об`єднаної палати КЦС від 05.12.2022 у справі №214/7462/20, згідно яких зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за умов: наявності моральної шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом – моральною шкодою, вини особи, яка завдала моральної шкоди, вказує, що відсутність хоча б одного із вказаних чинників виключає цивільно-правову відповідальність.
Вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, а визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн є надмірним відшкодуванням в період воєнного стану та з особи, яка виховує малолітню дитину.
Також вважає, що судом невірно прийнято рішення про стягнення з неї коштів за проведення експертизи щодо встановлення збитків, які повинні бути покладені на страховика.

Відзиви на апеляційні скарги на адресу Черкаського апеляційного суду не надходили 

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.09.2023 року о 22:57 годині в м. Сміла по вул. Ротондівська перехрестя з вул. В. Чорновола, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Постанова суду набрала законної сили.
Згідно висновку експерта №30 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 237 415,00 грн; вартість матеріального збитку становить 74 530,00 грн, вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень отриманих в ДТП становить 25 690,00 грн.
За проведене автотоварознавче дослідження автомобіля «Фольксваген» позивачем було сплачено експерту Почтаренку О.Г. 3 000,00 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата – грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза – частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Встановлено, що 06.09.2023 ДТП сталася за вини ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачами.
На момент ДТП транспортний засіб, яким керувала ОСОБА_2 , був застрахований в ТДВ «СК «Гардіан».
Позивач не звертався до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування і не одержував від нього страхове відшкодування, оскільки перебував на лікуванні в лікарні, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача, як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, і дійшов вірного висновку про стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_1 матеріального збитку.
При визначенні розміру матеріального збитку, який підлягає стягненню з ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача, суд першої інстанції виходив із висновку експерта № 30 від 17.05.2024, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» днз НОМЕР_2 , складає 237 415,00 грн, вартість матеріального збитку становить 74 513,00 грн, вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень отриманих в ДТП становить 25 690,00 грн та дійшов висновку про стягнення матеріального збитку у розмірі 48 823,00 грн ( 74 513,00 грн – 25 690,00 грн).
Відповідач ТДВ «СК «Гардіан» рішення суду в частині визначення матеріального збитку не оскаржує, лише вважає, що вказана сума підлягає зменшенню на суму франшизи, яка становить 3 200,00 грн.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги ТДВ «СК «Гардіан» та матеріали справи, встановила, що згідно полісу №АР3514502 від 23.01.2023, страхова сума за вказаним полісом становить 160 000,00 грн, франшиза – 3 200,00 грн (а.с. 48).
Відповідно до положень п. 77 ст. 1 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Згідно із ч. 4 ст. 94 Закону України «Про страхування» у разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи, страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Як визначено ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума франшизи має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. 
Враховуючи, що винуватцем ДТП, є відповідач ОСОБА_3 , тому сума франшизи може бути компенсована позивачу особою, відповідальною за завдані збитки, тобто ОСОБА_2 , проте такі вимоги позивачем не заявлялися.
За наведених підстав, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повинен був стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача страхову виплату в межах встановленого у страховому полісі страхового відшкодування із вирахуванням розміру франшизи, тобто сума матеріального збитку повинна бути зменшена на розмір франшизи на суму 3 200,00 грн.
За таких обставин, рішення суду в частині розміру стягнутої з відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення з 48 823,00 грн до 45 623,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що: «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності».
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП переніс стресову ситуацію, зумовлену реальним спричиненням шкоди здоров`ю, отримані ним внаслідок ДТП травми мали наслідком глибокий психологічний стрес, викликали почуття розпачу та тривоги. Внаслідок ДТП суттєво порушився встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у задоволенні соціально-побутових потреб, пов`язаних з пересуванням та неможливістю вести активний спосіб життя. Позивач змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, відповідач ОСОБА_2 , яка є відповідальною за заподіяну шкоду, не зважаючи на значний проміжок часу від настання події, жодних дій, направлених на відшкодування шкоди, не здійснила, що призвело до додаткового виникнення в позивача депресії та почуття розпачу.
Вирішуючи спір в цій частині, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, яка виникла з вини відповідачки ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції достатньо мотивовано виходив з того, що автомобіль позивача був пошкоджений та потребував ремонту, від часу ДТП на даний час пройшло більше 2 років, позивач перебував на лікуванні, був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, внаслідок чого нервував та потребував прикладення додаткових істотних зусиль для відновлення попереднього стану.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є надмірним і не відповідає принципам розумності та справедливості. Хоча позивач й зазнав моральних страждань, однак матеріали справи не містять доказів, що підтверджують настільки глибокі та тривалі страждання, які б виправдовували суму в 100 000,00 грн, а тому вказаний розмір моральної шкоди слід зменшити до 50 000,00 грн.
Доводи представника ОСОБА_2 , наведені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції, визначаючи наявність та розмір моральної шкоди, обмежився загальними та оціночними формулюваннями, не навівши жодного належного й допустимого доказу, який би підтверджував факт завдання позивачу моральних страждань, їх характер, інтенсивність, тривалість та причинний зв`язок із діями відповідача, відхиляються колегією суддів, оскільки у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, зазначено, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) вже є достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан позивача та спричинення душевних страждань.
Зважаючи на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, та вважає, що в цій частині рішення суду підлягає до зміні, шляхом зменшення розміру моральної шкоди з 100 000,00 грн до 50 000,00 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1ч.3ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами встановленими ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
З огляду на положення статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).
Із матеріалів справи вбачається, що правову допомогу в суді першої інстанції позивачу надавав адвокат Райнов Г.С. на підставі укладеного 15.07.2025, між ними договору про надання правничої допомоги ( а.с. 112).
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції стороною позивача надано квитанцію від 17.09.2025 про сплату 11 200,00 грн ( а.с. 113) та акт приймання передачі наданих послуг від 17.09.2025 (а.с.114).
Суд першої інстанції, вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, встановив, що факт надання правничої допомоги підтверджується належними та допустимими доказами.
Відповідач ТДВ «СК «Гардіан» скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив, що розмір витрат на правову допомогу, зазначений у позовній заяві у розмірі 30 000,00 грн є завищеним та просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції дослідив надані представником позивача докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов правильного висновку про доведеність позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 грн.
Водночас , ухвалюючи рішення щодо солідарного стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції не врахував, що відповідно вимог ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правову допомогу розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог і нормами ЦПК України солідарний обов`язок щодо відшкодування судових витрат не передбачений.
Рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 11 200,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.
Враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційних скарг, колегія суддів змінила рішення суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому вимоги позивача задоволено на 52,3 %, відповідно, витрати на правничу допомогу слід також стягнути відповідно пропорційно розміру задоволених вимог, тобто з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції з кожного по 2 928,80 грн ( (11 200,00 х52,3%): 2)
Щодо витрат, понесених за експертне дослідження 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141 – 142 ЦПК України.
Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 на підтвердження розміру матеріального збитку, внаслідок ДТП, надав суду висновок експерта № 30 від 17.05.2025.
Вартість за проведення автотоварознавчого дослідження становить 3 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 16.05.2024 ( а.с. 19).
Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).
Враховуючи, що висновок експерта було враховано при вирішення вимоги про стягнення матеріальної шкоди, і вимоги позивача задоволено частково, а оплата за проведення експертизи відноситься до інших судових витрат, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов вірного висновку про стягнення витрат за проведення експертизи з відповідачів на користь позивача у повному обсязі.
Проте, при прийнятті рішення в частині солідарного стягнення витрат за проведення експертизи з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції не врахував, що нормами ЦПК України солідарний обов`язок щодо відшкодування судових витрат не передбачений, тому рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.
Щодо вирішення питання про стягнення судового збору 
Згідно з частиною1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом в даній справі) за подання до суду позовної заяви майнового характеру,фізичною особою або фізичною особою – підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прийнятого 19.11.2024 Верховною Радою України, з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлюється в розмірі 3 028,00 гривень.
Отже, розмір судового збору за звернення до суду з даним позовом складає 1 828,09 грн.
При зверненні із даним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 29.05.2025 ( а.с. 2).
Вирішуючи вимоги в частині стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору у розмірі 1 828,09 грн, а також дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення судового збору з відповідачів.
При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів, судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору у розмірі 1 828,09 грн підлягає скасуванню.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника ТДВ «СК «Гардіан» - Черняковського А.В. та часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Сухомудренка Б.В.,зміни рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди та скасування рішення суду в частині солідарного стягнення судових витрат з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме на 52,3 %, то позивач має право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам: сплаченого судового збору у сумі 633,45 грн (1 211,20 грн х 52,3 %), тобто по 316,73 грн з кожного відповідача.
За подачу апеляційної скарги відповідачем ТДВ «СК «Гардіан» сплачено судовий збір в розмірі 2 193,70 грн.
Оскільки апеляційну скаргу відповідачаТДВ «СК «Гардіан» задоволено повністю та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню із нього, позивачем ОСОБА_1 має бути компенсовано 2 193,70 грн судового збору.
За подачу апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 1 979,25 грн.
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено частково та зменшено розмір суми, що підлягає стягненню із неї, позивачем ОСОБА_1 має бути компенсовано 1 979,25 грн судового збору.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, застосувавши зустрічне зарахування, колегія суддів вважає за доцільне стягнути із ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «Гардіан» судовий збір у розмірі 1 876,97 грн (2 193,70 грн – 316,73 грн).
Також застосувавши зустрічне зарахування відносно другого скаржника, колегія суддів вважає за доцільне стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 662,52 грн (1 979,25 грн – 316,73 грн).

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Черняковського Андрія Вячеславовича - задовольнити.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича - задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025  року - змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 із зменшенням розміру відшкодування із 48 823,00 грн до 45 623,00 грн та в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 із зменшенням розміру відшкодування із 100 000,00 грн. до 50 000,00 грн.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2025 року в частині солідарного стягнення витрат за проведення експертизи, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору - скасувати.
Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи у розмірі 1 500,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 2 928,80 грн.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи у розмірі 1 500,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 2 928,80 грн. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» судовий збір у розмірі 1 876,97 грн.
Стягнути із ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 1 662,52 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

/повний текст постанови суду виготовлено 02 квітня 2026 року/