МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 р.  	№ 400/351/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідачів	2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, , 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про:
визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 01.01.2020 по 06.08.2025 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток за 2020, 2021, 2023, 2024 та 2025 роки з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), з урахуванням виплачених сум;
зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області за період з 01.01.2020 по 06.08.2025 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток за 2020, 2021, 2023, 2024 та 2025 роки з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач протиправно визначав у період з 01.01.2020 по 06.08.2025 його посадовий оклад та окладу за військовим (спеціальним) званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018, а не з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом відповідно на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 на 01.01.2024 і на 01.01.2025. Як наслідок, відповідач виплатив позивачу у 2020-2025 роках не в повному обсязі його грошове забезпечення.
У відзивах на позовну від 28.01.2026 № 59 01-603/59 09 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області та від 20.02.2026 № 59 29 01-324/59 29 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області заперечили проти позову і просили в його задоволені відмовити повністю. Відзиви умотивовано тим, що позивач звернувся з цим позовом з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, оскільки з дня отримання грошового забезпечення, позивача вважався таким, який повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та законних інтересів. Також відповідач закцентував увагу на тому, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.
Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
19.01.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
28.01.2026 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області подало до суду клопотання про залучення до участі у справі № 400/351/26 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області як співвідповідача.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 запропоновано позивачу надати згоду суду на заміну первісного відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо позовних вимог про нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 10.03.2022 по 07.05.2023 на належного відповідача – 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
05.02.2026 позивач подав до суду клопотання, в якому надав згоду Миколаївському окружному адміністративному суду на заміну.
06.02.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про заміну щодо позовних вимог про нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 10.03.2022 по 07.05.2023 первісного відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області на належного відповідача – 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, а також про розгляд справи спочатку.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (по особовому складу) від 14.06.2021 № 152, від 10.03.2022 № 72, від 08.05.2023 № 118 і від 06.08.2025 № 205 позивач проходив службу цивільного захисту:
у періоди з 14.06.2021 по 09.03.2022 та з 08.05.2023 по 06.08.2025 у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області;
у період з 10.03.2022 по 07.05.2023 у 3 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
Відповідно до наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 31.03.2025 № НС-382 «Про припинення юридичних осіб шляхом приєднання» 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області припинено шляхом приєднання до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
06.11.2025 позивач звернувся до відповідача із запитом про проведення перерахунку грошового забезпечення позивача за період проходження ним служби цивільного захисту у відповідача.
Листом від 18.12.2025 № 59 01-7716/59 06.02 відповідач відмовив у задоволенні вищевказаного звернення на тій підставі, що, на його переконання, грошове забезпечення позивачу за відповідні періоди виплачені в належному розмірі відповідно до Постанови № 704, враховуючи розрахункову величину для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом станом на 01.01.2018.
Вважаючи, що відповідач нараховував і виплачував йому не в повному обсязі грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України).
Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.
Відповідно до частини першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Таким чином, право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців становить три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні з військової служби.
У постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
З матеріалів справи слідує, що позивач був проінформованим про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення за період його служби листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 18.12.2025 № 59 01-7716/59 06.02.
З цим позовом позивач звернувся до суду 08.01.2026, тобто в межах тримісячного строку після вручення йому документа, у якому зазначено про нараховані та виплачені йому суми при звільнені.
Відтак позивач звернувся до суду з цим позовом з дотриманням строків звернення до адміністративного суду.
Щодо безпосередньо спірних правовідносин, суд зазначає таке.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини другої статті 125 Кодексу цивільного захисту України розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Додатками 6 і 14 до Постанови № 704 встановлено відповідно тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з приміткою 1 до додатку 1 і приміткою 1 до додатку 14 Постанови № 704 (у редакціях, що застосовувалася з 01.10.2020 до 19.05.2023) відповідно посадові оклади за розрядами тарифної сітки і оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Постанови № 704. 
Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова № 103) затверджено Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, підпунктом 1 пункту 3 цих Змін було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704 шляхом викладення його в новій редакції.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103. Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 826/6453/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Міністерства соціальної політики України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.
Отже, з 29.01.2020 пункт 4 Постанови № 704 був чинним в редакції без врахування змін, що вносились до нього Постановою № 103.
Аналогічний правовий висновок щодо правових наслідків втрати чинності нормативно-правовим актом на підставі рішення суду міститься у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 160/8324/19.
Крім цього, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі – Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023, скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою № 103.
В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Відтак вказаний підпункт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття, оскільки він був скасований. Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 до 19.05.2023 був чинним в редакції без врахування змін, що вносились до нього Постановою № 103.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній до 19.05.2023) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Тому для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21.
Поряд з цим, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою – для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Отже, згідно Постанови №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, як складових грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 11.02.2021 у справі № 200/3774/20-а та від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а.
З наведеного слідує, що для проведення перерахунку основного розміру грошового забезпечення військовослужбовців за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно необхідно застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, який установлений законом на 1 січня відповідного року.
Натомість, починаючи з 20.05.2023, пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачала застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
Внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704, як на тому наполягає позивач.
Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.
Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постановах від 26.06.2025 у справі № 480/7154/24, від 30.06.2025 у справі № 280/8083/24, від 30.06.2025 у справі № 460/3942/24, від 02.07.2025 у справі № 240/29489/23, від 03.07.2025 у справі № 360/152/24.
В указаних постановах Верховний Суд звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданихзакономправ (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишену без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 визнано протиправним і нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
Окремо варто зауважити, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
У постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 набрало законної сили після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 за наслідками перегляду вказаного рішення суду, а отже Постанова № 481 вважається такою, що втратила чинність, саме з цієї дати.
Водночас визнання у судовому порядку пункту 2 Постанови № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення зазначеної постанови були чинними.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24, від 16.10.2025 у справі № 620/10526/24 і від 22.10.2025 у справі № 420/3824/25.
З вищевикладеного слідує, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік) для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, також не підлягає застосуванню як з 20.05.2023, так і з 18.06.2025, оскільки втрата чинності Постановою № 481 не має своїм правовим наслідком поновлення дії редакції пункту 4 Постанови № 704, яка була чинна до її прийняття.
Вказаний висновок кореспондується з частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність», згідно з якою визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 в адміністративній справі № 240/9028/24 сформувала правовий висновок, що починаючи з 2021 року, розміри посадових окладів осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, підлягають обчисленню відповідно до законів України про Державний бюджет України з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 2102 гривні.
Тому твердження позивача, що обчислення грошового забезпечення з 20.05.2023 підлягає обрахунку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, є необґрунтованим і спростовується вищевикладеним.
Суд встановив, що відповідно до наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (по особовому складу) від 14.06.2021 № 152, від 10.03.2022 № 72, від 08.05.2023 № 118 і від 06.08.2025 № 205 позивач проходив службу цивільного захисту:
у періоди з 14.06.2021 по 09.03.2022 та з 08.05.2023 по 06.08.2025 у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області;
у період з 10.03.2022 по 07.05.2023 у 3 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
Відповідно до наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 31.03.2025 № НС-382 «Про припинення юридичних осіб шляхом приєднання» 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області припинено шляхом приєднання до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачі протиправно у період з 14.06.2021 по 19.05.2023 не нараховували і не виплачували позивачу посадовий оклад та оклад за спеціальним званням, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а саме:
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області за період з 14.06.2021 по 09.03.2022 та з 08.05.2023 по 19.05.2023;
2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області за період з 10.03.2022 по 07.05.2023.
Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Однак, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2020 по 13.06.2021 (позивач не проходив службу цивільного захисту у відповідачів) та з 20.05.2023 по 06.08.2025.
Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу інших видів грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за № 936/32388 (далі – Інструкція № 623).
Відповідно до Інструкції № 623 більшість інших видів грошового забезпечення військовослужбовців нараховуються та виплачуються з врахуванням розміру посадового окладу та (або) окладу за військовим званням за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про їх надання, зокрема:
щомісячні основні види грошового забезпечення, у тому числі, надбавка за вислугу років (розділу IV Інструкції № 623);
щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби (розділ V Інструкції № 623), доплата за науковий ступінь (розділ VI Інструкції № 623), доплата за вчене звання (розділ VII Інструкції № 623), надбавка за кваліфікацію (розділ ХІІ Інструкції № 623), премія (розділ XVI Інструкції № 623) тощо;
одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, допомога для оздоровлення (розділ ХХХ Інструкції № 623), матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (розділ ХХIХ Інструкції № 623);
компенсації за всі невикористанні дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту (розділ ХХVІІ Інструкції № 623).
Таким чином, позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу інших видів грошового забезпечення (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення тощо) із врахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, які були нараховані та виплачені за період з 14.06.2021 по 19.05.2023, є обґрунтованими.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Платіжною інструкцією від 06.01.2026 № 1.478381067.1 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1331,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області та 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 665,60 грн з кожного (?1331,20 : 2 = ?665,60).
Керуючись статтями 9, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області та 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 14.06.2021 по 09.03.2022 та з 08.05.2023 по 19.05.2023 грошового забезпечення, зокрема грошової допомоги для оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
3. Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 14.06.2021 по 09.03.2022 та з 08.05.2023 по 19.05.2023 грошове забезпечення, зокрема нараховану у вказаний період грошову допомогу для оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Визнати протиправною бездіяльність 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 10.03.2022 по 07.05.2023 грошового забезпечення, зокрема грошової допомоги для оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
5. Зобов`язати 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 10.03.2022 по 07.05.2023 грошове забезпечення, зокрема нараховану у вказаний період грошову допомогу для оздоровлення при наданні щорічних основних відпусток, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням та додаткових видів грошового забезпечення, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.
6. У задоволені решти позовних вимог відмовити.
7. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській судовий збір у розмірі 665 (Шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
8. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області судовий збір у розмірі 665 (Шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
9. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
10. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
11. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
12. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (вул. 2 Екіпажна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54003; код ЄДРПОУ 38524996);
2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (вул. Архітектора Старова, 1/1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54002; код ЄДРПОУ 38312856).
13. Повний текст рішення суду складений 09.03.2026.

Суддя В.Г.Ярощук