ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/25270/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І. 	
Провадження № 33/817/42/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Черкалюк Л.Д. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2025 серії ЕПР1 №521818 та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави із позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 23 листопада 2025 року 22-36 год. в м. Тернополі по вул. За Рудкою,33, керував транспортним засобом марки «Honda Civic» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510» (повірка дійсна до 17.06.2026) та проведення такого огляду в КНП ТОМЦСНЗ ТОР ОСОБА_1 категорично відмовився. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2025 серії ЕПР1 №521818 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисники ОСОБА_1 - адвокати Черкалюк Л.Д. та Рибачок А.М. просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивують тим, що:
жодних доказів керування ОСОБА_1 автомобілем відеоматеріали не містять;
працівники поліції не провели між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опізнання;
ОСОБА_2 написав свої письмові пояснення зі слів працівників поліції;
орієнтований час, який поліція тримала ОСОБА_1 склав більше ніж 90 хвилин;
суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту, не досліджував матеріали справи при винесенні оскаржуваної постанови, а також не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 ;
місцевий суд не встановив моменту початку та закінчення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, факту зупинки транспортного засобу під час руху, об`єктивних належних доказів керування автомобілем;
суд першої інстанції не з`ясував за яких саме підстав було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, а також чи були дотримані всі процесуальні гарантії Грязіна;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини.

Заслухавши доводи захисника Рибачка А.М., який просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 . 
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 23 листопада 2025 року серії ЕПР1 №521818; поясненні ОСОБА_2 від 23 листопада 2025 року, які були відібрані поліцейським УПП в Тернопільській області; відеозаписі із камер зовнішнього спостереження; матеріалах відеофіксації із нагрудних камер відеореєстраторів №472554, 473072; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 листопада 2025 року; електронному рапорті від 23 листопада 2025 року; рапорті поліцейського УПП в Тернопільській області від 23 листопада 2025 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в оскарженій постанові по цій справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що жодних доказів керування ОСОБА_1 автомобілем відеоматеріали не містять, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Так, даними письмових пояснень свідка ОСОБА_2 підтверджується, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Honda Civic» номерний знак НОМЕР_1 , який пізніше було виявлено працівниками поліції. 
Повідомлені свідком ОСОБА_2 обставини підтверджуються відеозаписом із камер зовнішнього спостереження (файл Camera 12_4137_4137_20251123222815_ 20251123231000_588599.mp4 час запису починаючи з 22:35:55 по 22:37:30 год) з якого вбачається, що у вказаний проміжок часу ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля марки «Honda Civic» номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований навпроти магазину “23/7” біля будинку №33 по вул.За Рудкою. В цей час до нього підійшов свідок ОСОБА_2 і сфотографував передній номерний знак автомобіля та підійшов до дверей водія. Після короткого спілкування автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав з місця паркування і поїхав до перехрестя з вул.О.Теліги. 
Відомості письмових пояснень свідка ОСОБА_2 та даних відеозаписів узгоджуються між собою в часі та за хронологією подій, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними.
Натомість, надані в ході апеляційного розгляду пояснення ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, спростовуються зазначеними доказами, а тому апеляційний суд оцінює як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності. 
Надуманими є твердження апелянта про те, що місцевий суд не встановив моменту початку та закінчення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, факту зупинки транспортного засобу під час руху, об`єктивних належних доказів керування автомобілем, так як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови суд першої інстанції дослідивши усі зібрані у матеріалах справи докази, обґрунтовано дійшов висновку про те, що факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Honda Civic» номерний знак НОМЕР_1 в м. Тернополі по вул.За Рудкою,33, 23 листопада 2025 року о 22-36 год. чітко зафіксований відеозаписом із камери зовнішнього спостереження, який отриманий працівником поліції в установленому порядку, підтверджений поясненням гр. ОСОБА_2 , який здійснив фотографування автомобіля, на якому поїхав ОСОБА_1 і на якого він вказав, прибувши із працівниками поліції на місце проведення огляду. Правильність висновків місцевого суду азначених обставин правдивість у даному факті сумнівів не викликає. 
Твердження захисника ОСОБА_1 про те, що орієнтовний час, який поліція тримала останнього склав більше ніж 90 хвилин, що є порушенням працівниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на те, що за змістом положень частин третьої, четвертою ст.266 КУпАП підставою для направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я є попередня згода самого водія на проходження такого огляду, який згідно п.7 розділу 1, п.п.8,9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я за обов`язкової участі поліцейського не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Як вбачається із матеріалів справи зокрема відеозаписів із нагрудних камер (файл export-wmh1a.mp4 з 23:14:00 год), працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі, на що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився (файл export-wmh1a.mp4 з 23:31:10 год). 
Аналізуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо нібито перевищення поліцейськими граничного часу проведення огляду на стан сп`яніння є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що у працівників поліції не було підстав висувати ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву), які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 листопада 2025 року, та були оголошені працівниками поліції ОСОБА_1 (файл export-wmh1a.mp4 з 23:27:00 год). 
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту, не досліджував матеріали справи при винесенні оскаржуваної постанови, а також не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 не відповідають дійсності та спростовують змістом оскаржуваної постанови, оскільки, як вбачається із мотивувальної частини постанови, суд першої інстанції детально виклав обставини справи, навів перелік досліджених доказів, та надав їм належну правову оцінку. Судом було проаналізовано всі докази наявні у матеріалах справи, зокрема і письмові пояснення ОСОБА_1 , після чого було зроблено мотивований висновок щодо їх допустимості, належності та достовірності.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_2 написав свої письмові пояснення зі слів працівників поліції є припущеннями та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про здійснення будь-якого тиску працівниками поліції на свідка або про те, що його пояснення були продиктовані працівниками поліції.
Посилання сторони захисту на дані відеозапису з камери відеоспостереження магазину “23/7” як на доказ того, що о 22:41 ОСОБА_1 пересувався пішки, не спростовують правильності встановлених судом першої інстанції обставин , так як навіть за умови, що на відеозаписі зафіксовано перебування ОСОБА_1 на вул.За Рудкою, 33 о 22:41, то це жодним чином не спростовує того, що він о 22:36 керував автомобілем «Honda Civic» номерний знак НОМЕР_1 , що також зафіксовано даними відеозапису і поясненнями свідка ОСОБА_2 . 
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Черкалюк Л.Д. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя