МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
вул. Димитрія Ростовського, 35, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, тел. (063)069-85-65, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р. Справа № 370/2558/25 
Провадження № 2/370/867/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Сініциної О.С., розглянувши у приміщенні суду в смт Макарів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернула із позовом до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 28.03.2008 та 2/3 цієї квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М. 24 листопада 2023 року.
Зазначеною квартирою станом на 2022 рік володіли троє співвласників: позивач ОСОБА_1 , її мати – ОСОБА_2 та вітчим позивача ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 23 листопада 2023 року подарував свою 1/3 частку квартири на користь матері позивача – ОСОБА_2 , яка зі свого боку, 24 листопада 2023 року подарувала дочці 2/3 частки цієї квартири.
Під час бойових дій у березні 2022 року, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 був знищений, що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації на території Макарівської селищної територіальної громади від 20 грудня 2022 року № 748. 
Наприкінці 2023 року позивач звернулася до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України Макарівської селищної ради ( далі – Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката.
Однак, Комісія рішенням від 04 квітня 2024 року № 191 відмовила ОСОБА_1 у наданні компенсації у зв`язку з поданням заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна особою, яка не може бути отримувачем компенсації за законом. Зазначене рішення Комісії, затверджене рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 16 квітня 2024 року № 599. У зв`язку з чим, змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. 
Суд ухвалою від 10 вересня 2025 року позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановив відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Від представника відповідача жовтня 2025 року надійшли пояснення, що зазначений спір не може бути розглянутий у цивільному судочинстві, а має розглядатися в адміністративному судочинстві, ураховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин. Також відповідач надав суду, витребувані ухвалою за клопотанням позивача матеріали, які були підставою для ухвалення Комісією відповідного рішення.
З цього приводу, слід зазначити, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2022 року у справі № К/9901/9492/21 виснував, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:
«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.»
Конституцією України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41).
Так, позивач звернулась із цим позовом про скасування рішення Комісії виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 16 квітня 2024 року № 599 «Про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом, фінансування житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката» та визнання за ОСОБА_1 права на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником майна, набутого на законних підставах, яке було пошкоджене, тож має право на захист своєї власності з боку держави, шляхом отримання компенсації за знищене майно згідно із Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі – Закон № 2923-ІХ). Однак її визнано особою, яка не може отримати компенсацію за цим законом.
Як вбачається з Витягу з протоколу № 12 засідання Комісії, ОСОБА_1 відмовлено у наданні компенсації, оскільки 2/3 частки пошкодженого нерухомого майна вона набула за договором дарування, тобто набула право власності після його знищення, а тому не є особою, якій завдано шкоду. 
Тобто, предметом спору та метою, якої прагне досягти позивач фактично є не скасування рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради, а захист її права власності, шляхом визнання за нею право на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, яким ОСОБА_1 володіє на законних підставах.
Отже, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, його слід вирішувати у порядку цивільного судочинства.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею 55,3 кв.м, житлова площе – 29,5 кв.м (двокімнатна) за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначена квартира перебувала у спільній частковій власності, зокрема ОСОБА_1 належала 1/3 частки цього нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, виданого Макарівською районного державною адміністрацією 28.03.2008, серія на номер ССАА № 328333.
Під час бойових дій у березні 2022 року зазначений будинок знищений внаслідок пожежі, що підтверджується Актом про пожежу від 12 травня 2022 року та Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, на території Макарівської селищної територіальної громади від 20 грудня 2022 року № 748, Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій № 42-22-0237-ТО, Актом, складеного за результатами обстеження пошкоджених об`єктів від 19 серпня 2022 року.
Надалі, мати позивачки ОСОБА_2 отримала у власність 1/3 квартири за договором дарування від 23.11.2023 від співвласника ОСОБА_3 . Зі свого боку, ОСОБА_2 подарувала 2/3 частки цієї квартири своїй дочці, позивачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24.11.2023, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., серія та номер № 806. 
ОСОБА_1 , як власниця пошкодженого нерухомого майна, звернулась із заявою до Комісії про надання їй компенсації за знищене нерухоме майно, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату.
На своєму засіданні 04 квітня 2024 року Комісія рішенням № 191 відмовила 
ОСОБА_1 у заяві № 3В-28.11.2023-67464 у наданні компенсації за знищене нерухоме майно шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату, у зв`язку із поданням заяви про надання компенсації, яка не може бути отримувачем компенсації відповідно до Законом № 2923-ІХ.
З долученого до матеріалів справи Витягу з протоколу № 12 засідання Комісії 
від 04 квітня 2024 року, прийняте рішення Комісії про відмову у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_1 ґрунтувалось на тому, що на момент знищення нерухомого майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у спільній частковій власності по 1/3 частках ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тож станом на березень 2022 року вони мали право на отримання відповідного виду компенсації як співвласники знищеного об`єкта нерухомого майна.
Проте, станом на 24 листопада 2023 року ОСОБА_1 стала одноособовим власником цього нерухомого майна, зокрема, 2/3 частки їй було відчуджено за договором дарування.
Разом з тим, відповідно до частини першої 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Предметом договору дарування можуть бути рухомі речі, у тому числі, гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).
Істотними умовами договору дарування є предмет договору ( що саме дарується), сторони договору (дарувальник та обдарований із зазначенням нових даних), а також безоплатність угоди (відсутність зустрічних майнових вимог з боку обдарованого).
Предметом договорів дарування від 23 листопада 2023 року та 24 листопада 2023 року були частка у праві спільної часткової власності.
Відтак, у разі укладення договору дарування, предметом яких є частки у праві спільної часткової власності щодо знищеного майна, обдарований погодився на отримання такого майна у визначеному договорі стані, тож у розумінні вимог ЦК України, Закону № 2923-ІХ та Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 30.05.2023 № 600, особа, яка набула права власності на знищене нерухоме майно за договором дарування після його знищення, не є особою, якій завдано майнової шкоди.
Вирішуючи вимоги щодо визнання права на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, суд зазначає таке.
Питання, що стосуються надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна регулюються Законом № 2923-ІХ.
Відповідно до преамбули – закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.
До пошкоджених об`єктів належить – об`єкти нерухомого майна, які розташовані в Україні та пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та можуть бути відновлені шляхом поточного або капітального ремонту, реконструкції чи реставрації, відновлення яких є економічно доцільним:
а) квартири, інші житлові приміщення в будівлі, будинки садибного типу, садові та дачні будинки;
б) об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент пошкодження зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт;
в) складові частини об`єктів будівництва (квартири, інші житлові приміщення в будівлі), які після прийняття в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна, за умови що на момент пошкодження в об`єкта будівництва зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт;
г) спільне майно багатоквартирного будинку, відмінне від земельної ділянки (пункт шостий частини першої статті 1 Закону № 2923-ІХ).
Згідно із пунктом першим статті 2 Закону № 2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є фізичні особи – громадяни України, які є, зокрема, власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна.
Як було зазначено Комісія відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви щодо отримання компенсації, оскільки вона набула 2/3 частки квартири за договором дарування щодо знищеного майна, а тому фактично погодилась на отримання такого майна у визначеному договорі стані.
З цього приводу слід зазначити, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 Цивільного кодексу України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок – два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. 
Частка у праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка у праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Саме такий зміст вбачається у договорі дарування від 24 листопада 2023 року, за яким ОСОБА_2 як дарувальник безоплатно передала у власність, а обдарована ОСОБА_1 прийняла у свою власність 2/3 частки у праві власності на квартиру, а не частину квартири у знищеному стані, помилкового висновку, якого дійшла Комісії, що зафіксовано у Витязі з протоколу № 12 від 04.04.2024. Крім того, стан квартири у договорі дарування не визначався. 
Таке довільне тлумачення цивільного законодавства Комісією, призвело до прийняття незаконного рішення, позбавивши власника знищеного майна на отримання компенсації за знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, визначену Законом № 2923-ІХ.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Загальні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦПК України, до яких належать, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 є власницею знищеного нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у розумінні пункту першого статті 2 Закону № 2923-ІХ, тому є особою, яка має право на отримання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, тож рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 16 квітня 2024 року № 599 «Про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом, фінансування житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката» слід скасувати.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 275, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про скасування рішення виконавчого комітету та визнання права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна.
Скасувати рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 16 квітня 2024 року № 599 «Про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом, фінансування житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката».
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право на надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме: знищений об`єкт нерухомого майна – квартиру, загальною площею 55,3 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 2833333032080, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату.
Стягнути з Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (код ЄДРПОУ04362183) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація сторін:

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
- Макарівська селищна рада Бучанського району Київської області, адреса розташування: вулиця Димитрія Ростовського, будинок 30, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, код ЄДРПОУ 04362183.

Суддя О.С. Сініцина