Справа № 758/9005/17 
Провадження № 2/758/1226/26
Категорія 18 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Ларіонової Н.М.,
при секретарі судового засідання Оболонської Ю.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві за правилами позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» до Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія ФС», Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» про визнання іпотечного договору недійсним, - 
ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина
В липні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсним іпотечний договір від 26.12.2007 р., укладений між позивачем та відповідачем та зареєстрований ПН КМНО Оліферовським О.І. за реєстром № 3702, предметом якого є квартира, розташована у АДРЕСА_1 .

1.1. Стислий виклад позиції
Позов мотивований тим, що 26.12.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Альянс». Правонаступником якого є ПАТ «БАНК АЛЬЯНС» та позивачем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що забепечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 028-04/ЮК від 04.11.2004 р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником ТОВ «Консоль Плюс». ПАТ «Банк Альянс» та позичальник ТОВ «Консоль Плюс» неодноразово змінювали суму кредиту та відсотки по кредитному договору, при цьому попередньо не повідомляли іпотекодавця ОСОБА_1 , при цьому вносили до іпотечного договору квартири зміни про заставу автомобіля, крім того стає невизначеним статус сторони за договором ОСОБА_1 - «юридична» чи «фізична особа», «іпотекодатель» чи «заставодавець» Відповідно до вимог п.7.8. Іпотечного Договору від 26.12.2007р. «Всі спори та розбіжності з приводу умов цього Договору, а також стану та порядку його виконання вирішуються сторонами шляхом переговорів, у випадку недосягнення згоди за результатами переговорів, а так само у випадку небажання будь-якої із сторін вирішувати спір шляхом переговорів, зацікавлена сторона має право у порядку передбаченому чинним законодавством звернутися для вирішення спору до Господарського суду згідно встановленої підсудності. Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є видами забезпечення зобов`язання позичальника майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави, але в подальшому ПАТ «Банк Альянс» одноосібно вносились зміни про збільшення відсотків та збільшення суми зобов`язання по кредитному договору при цьому , не повідомляючи та без згоди Іпотекодавця. Таким чином, ПАТ «Банк Альянс» фактично уклав з ОСОБА_1 змішаний договір згідно ч.2 ст.628 ЦК України , в якому містяться елементи різних договорів , що належать до різних галузей права та в якому поєднуються Договір застави (Закон України «Про заставу»), Договір іпотеки (Закон України «Про іпотеку») та Договір поруки (ст.553-559 ЦК України), Цивільний процесуальний кодекс та Господарський процесуальний кодекс. Іпотечний Договір підписаний з порушенням законів України «Про Іпотеку» та 3.1. Кредитного договору від 04.11.2004 р. і тому вважає, що цей правочин вчинено під впливом обману та тиску. Відповідно до Кредитного договору № 028-04/ЮК від 04 листопада 2004 р. та згідно п.3.1 «Повернення кредиту, сплата процентів та користування ним, штрафних санкцій (штрафів), передбачених даним договором, а також можливих витрат Банку, пов`язаних невиконанням позичальником зобов`язань за цим Договором, забезпечується заставою майна, що належить позичальнику. 20 грудня 2007 року до Кредитного договору внесені зміни відносно майна громадянина ОСОБА_1 , який не був поручителем позичальника та не давав згоду про розпорядження правом, щодо спільного майна подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , але Кредитний договір доповнено Розділ «Забезпечення кредиту» пунктом такого змісту: «3.4.Виконання позичальником зобов`язань за договором також забезпечується ... « іпотекою квартири та транспортного засобу «що належить майновому поручителю ОСОБА_1 » , а не позичальнику згідно п.3.1, який діє по цей час. В свою чергу, відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 р. за №168 та п.2 ч.1 ст. 11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, надають значну перевагу відповідачу, позбавляючи натомість Позичальника та Поручителя значного обсягу прав, одночасно встановлюючи жорсткі обов`язки та відповідальність для поручителя-іпотекодавця. Також, вважає, що Іпотечний Договір від 26.12.2007 р. укладений без урахування вимог передбачених ст.203 Цивільного кодексу України. Іпотечний договір від 26.12.2007 р. укладено під кредитні зобов`язання у розмірі 9900000 грн. під відсотки у розмірі 4,5% на суму іпотечного майна у розмірі 1 020100 грн., якого не вистачає для погашення кредиторської заборгованості та уникнути збільшення відсоткової ставки за кредитом. ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ « Консоль плюс» в подальшому неодноразово збільшували суму кредиту та відсотки за користування кредитом при цьому позивача не повідомляли письмово про зміни та вимагали підписати додатки до Іпотечного договору. Позивач змушений був підписати не всі, а деякі додатки до іпотечного договору про зміни у Кредитному договорі за умовою, що завтра вже погасять заборгованість за рахунок майна позичальника, що вже реалізується. До позичальника ТОВ « Консоль Плюс» не було подано позову про звернення стягнення на майно та позову про стягнення заборгованості по кредитному договору або про цей факт ПАТ «Банк Альянс» умисно не повідомляє поручителя. Крім того, між сторонами по кредитному договору ведуться перемовини про погашення та списання частки боргу по кредитному договору.
Ухвалою від 10.07.2017 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року відкрито провадження у вказаній справі.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.11.2017 р. задоволено клопотання представника позивача про залучення третьої особи, залучено до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія ФС».
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2017 р. заяву ТОВ «СХІД ФІНАНС» про залучення до участі в справі як третьої особи задоволено, залучено до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС».
Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений за правилами загального позовного провадження.
В підготовчому засіданні 27.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
Ухвалою від 01.12.2025 р. провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Через канцелярію суду на виконання ухвали надійшов лист від П`ятнадцятої ДНК відповідно до кола осіб, які звернулися із заявами про прийняття спадщини, щодо майна померлого ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно якого спадкоємцем померлого є - дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 15.01.2026 р. поновлено провадження у даній цивільній справі.
Ухвалою від 10.02.2026 р. залучено до участі у даній справі в якості правонаступника після померлого ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дочку - ОСОБА_2 .
Представником позивача - адвокатом Гороховською А.О. подано пояснення, в яких зазначила, що предмет іпотеки знаходиться у спільній власності, що також зазначено у п. 2.1.7 Іпотечного договору. Іпотечний договір, укладений ОСОБА_1 26 грудня 2007 року, а також усі наступні договори про внесення змін до нього, були підписані без нотаріально засвідченої згоди співвласника - його дружини, яка не була поінформована про зміни зобов`язань та не могла надати правомірну згоду. Це підтверджується відсутністю відповідних нотаріальних документів у матеріалах справи та будь-яких посилань на згоду співвласника у текстах усіх договорів про зміни. Так, перший іпотечний договір укладався за кредитом у 9 900 000,0 грн, а останні зміни від 30 липня 2014 року збільшили зобов`язання до 12 900 000,0 грн. У кожному договорі змінювалися сума або процентна ставка зобов`язання. Оскільки Іпотечний договір, враховуючи наступні договори про внесення змін до нього укладено без нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_1 , яка є співвласником предмета іпотеки в силу вимог статті 60 СК України, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства і така обставина не спростована, то оскаржуваний договір та усі наступні договори про внесення змін до нього, відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсними. З Іпотечного договору не вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Підписуючи Іпотечний договір, йому не були відомі дійсні умови кредитування, можливість зміни процентних ставок, збільшення суми кредитного ліміту та строків виконання кредитних зобов`язань ТОВ «Консоль Плюс» за виконання яких ОСОБА_1 виступив поручителем. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до банку з проханням надати інформацію щодо кредитних зобов`язань ТОВ «Консоль Плюс», втім банком було надано відмову. ОСОБА_1 опинився в ситуації в якій, йому надавалась, як виявилось пізніше обмежена та не повна інформація щодо кредитування, тільки в тій частині яка була вигідна банку та ТОВ «Консоль Плюс», з метою отримання від ОСОБА_1 вигоди у вигляді підписання Іпотечного договору. Зазначені обставини, свідчить про введення в оману позивача.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, остання, через підсистему «Електронний суд», подала заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позов підтримують в повному обсязі.
Представник відповідач-1, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.
Представник третьої особи-1, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи-2, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи-3, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. 
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

2.Мотивувальна частина
2.1.Фактичні обставини, встановлені судом
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Судом встановлено, 04.11.2004 р. між АБК «Альянс» та ТОВ «Консол Плюс» укладено кредитний договір № 028-04/ЮК, ліміт кредитної лінії - 891 000.0 грн, зі спрлатою відсотків 4,5% річних. 
Строк користування кредитними коштами з 04.11.2004 р. по 04.11.2010 р.
26.12.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Альянс» правонаступником якого є ПАТ «БАНК АЛЬЯНС» та позивачем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 17,30 кв м.що забепечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 028-04/ЮК від 04.11.2004 р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником ТОВ «Консоль Плюс». 
Відповідно до вимог п.7.8. Іпотечного Договору від 26.12.2007р. «Всі спори та розбіжності з приводу умов цього Договору, а також стану та порядку його виконання вирішуються сторонами шляхом переговорів, у випадку недосягнення згоди за результатами переговорів, а так само у випадку небажання будь-якої із сторін вирішувати спір шляхом переговорів, зацікавлена сторона має право у порядку передбаченому чинним законодавством звернутися для вирішення спору до Господарського суду згідно встановленої підсудності.
Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є видами забезпечення зобов`язання позичальника майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави.
Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому ПАТ «Банк Альянс» одноосібно вносились зміни про збільшення відсотків та збільшення суми зобов`язання по кредитному договору. 
Відповідно до Кредитного договору № 028-04/ЮК від 04 листопада 2004 р. та згідно п.3.1 «Повернення кредиту, сплата процентів та користування ним, штрафних санкцій (штрафів), передбачених даним договором, а також можливих витрат Банку, пов`язаних невиконанням позичальником зобов`язань за цим Договором, забезпечується заставою майна, що належить позичальнику. 
20 грудня 2007 року до Кредитного договору внесені зміни відносно майна громадянина ОСОБА_1 , який не був поручителем позичальника та не давав згоду про розпорядження правом, щодо спільного майна подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , але Кредитний договір доповнено Розділ «Забезпечення кредиту» пунктом такого змісту: «3.4.Виконання позичальником зобов`язань за договором також забезпечується ... « іпотекою квартири та транспортного засобу «що належить майновому поручителю ОСОБА_1 » , а не позичальнику згідно п.3.1, який діє по цей час. 
Іпотечний договір від 26.12.2007 р. укладено під кредитні зобов`язання у розмірі 9900000 грн. під відсотки у розмірі 4,5% на суму іпотечного майна у розмірі 1 020100 грн., якого не вистачає для погашення кредиторської заборгованості та уникнути збільшення відсоткової ставки за кредитом. 
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ « Консоль плюс» в подальшому неодноразово збільшували суму кредиту та відсотки за користування кредитом. 
Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 575 ЦК України окремим видом застави є іпотека, метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки, у зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 за договорами, банк має право реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини щодо наявності залишку заборгованості перед кредитором, позивачем не доведено обґрунтованості своїх позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

2.Мотивувальна частина
2.1.Фактичні обставини, встановлені судом
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.
Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.
Окремим видом застави є іпотека (ст. 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.
Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 за договорами, банк вирішив реалізувати своє право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Кредитні правовідносини за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, тому на них у повній мірі розповсюджуються вимоги цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (принципи свободи договору; свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судового захисту цивільного права та інтересу; справедливості, добросовісності та розумності, які передбачені ст. 3 ЦК України).
Зазначені вимоги вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8), за звичаями ділового обороту (стаття 7); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (ст. 13 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Чинним законодавством передбачені випадки, за яких припиняється зобов`язання, що виникло між сторонами правочину. Вказані випадки передбачені у статтях 599- 609 ЦК України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В свою чергу, ч. 4 ст. 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, чинним законодавством чітко і недвозначно визначено випадки, за яких припиняються зобов`язання між сторонами (зокрема шляхом виконанням, проведеним належним чином) та надано право кредитору отримувати суми за рахунок іншого майна боржника у випадку, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя.
Крім того посилання позивача, що предмет іпотеки знаходиться у спільній власності, що також зазначено у п. 2.1.7 Іпотечного договору. Іпотечний договір, укладений ОСОБА_1 26 грудня 2007 року, а також усі наступні договори про внесення змін до нього, були підписані без нотаріально засвідченої згоди співвласника - його дружини, яка не була поінформована про зміни зобов`язань та не могла надати правомірну згоду. Це підтверджується відсутністю відповідних нотаріальних документів у матеріалах справи та будь-яких посилань на згоду співвласника у текстах усіх договорів про зміни, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відповідно до статті 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.
Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про нотаріат», правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням з Головним архівним управлінням при Кабінеті Міністрів України і є обов`язковими для всіх нотаріусів.
Згідно п.1.3 іпотечного договору предмет іпотеки належить Іподекодавцю ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Степаненко В.Д., приватним нотаріусом КМНО 28.02.2004 р., за реєстровим № 757, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 05.04.2004 р. в реєстрову книгу № 403-30 за реєстровим № 5550; довідкою-характеристикою № 1303119, виданою КМБТІ та права власності на об`єкти нерухомого майна 20.12.2017 р.
Крім того, при вирішенні даного спору суд також вважає за необхідне звернути увагу на висновок, викладений в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, відповідно до якого Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно, а тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20.
Тобто ненадання одним із подружжя згоди на передання іншим з подружжя спільного майна в іпотеку саме по собі не має правового значення без доведення обставини недобросовісності банку та не може бути єдиною підставою для визнання договору іпотеки недійсним.
У даному спорі сторона позивача на обставину наявності в діях банку ознак недобросовісності під час укладення договору іпотеки не посилалася.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог про ненадання позивачем у встановленому законом порядку згоди на укладення оспорюваного договору та на передання майна в іпотеку не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано доказів того, що банк під час укладення оспорюваного договору діяв недобросовісно, а тому суд вважає, що відсутні підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання недійсним договору іпотеки, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини договірних Сторін.
Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

3. Висновки суду
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому слід відмовити в повному обсязі.

4. Судовий збір
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачами при подачі позову судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст.202, 509, 526, 578, 530, 598, 599, 1054 ЦК України, ст. ст. 6, Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст.4, 10, 11, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 280-283, 354 ЦПК України, 

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» до Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія ФС», Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне найменування сторін у справі:
позивач -  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Альянс» (місцезнаходження за адресою: 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360506);
третя особа-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Плюс» (місцезнаходження за адресою: 02141, м.Київ, вул. Руденка, буд. 6-А, код ЄДРПОУ 32912935);
третя особа-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія ФС» (місцезнаходження за адресою: 03055, м.Київ, Галі Тимофєєвої, буд. 3, офіс 118, код ЄДРПОУ 36413247);
третя особа-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» (місцезнаходження за адресою: 03039, м.Київ, Голосіївський проспект, буд. 42-А, код ЄДРПОУ 38421401).

Суддя 	Н. М. Ларіонова