ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/52562/24 Суддя першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:
- визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ в м. Києві щодо невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі № 320/9513/23;
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві виконати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі № 320/9513/23, а саме: перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 ріку, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ з урахуванням виплачених сум протягом 60 календарних днів з дати набрання законної сили рішення у справі;
- зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України у зв`язку з тим, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення у справі №320/9513/23, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження та не передбачає можливості ухвалення нового судового рішення про зобов`язання виконати попереднє судове рішення. 
Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду ухвалити нове рішення, в якому задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що всупереч висновків суду правовідносини, які визначені спірними, виникли після ухвалення рішення суду у справі №320/9513/23, що свідчить про відмінність предмету спору. Наголошує, що у межах позовних вимог у справі №320/52562/24 він просить застосувати процедуру судового контролю, що не було враховано судом першої інстанції. Окремо звертає увагу, що рішення суду є обов`язковим до виконання.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 17.03.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 129-1 Конституції України, зокрема, ст. ст. 170, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; тут і надалі у редакції, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали), а також враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, прийшов до висновку, що аргументи позивача стосуються невиконання чи неналежного виконання рішення суду у справі №320/9513/23, а відтак обраний останнім спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт з огляду на те, що суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Таким чином, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №320/9513/23, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , як інваліду війни - учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми.
Крім того, матеріали справи свідчать, що листом від 03.10.2024 №41611-500059/М-03/8-2800/24 Пенсійний фонд України повідомив ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення суду у справі №320/9513/23 ГУ ПФ в м. Києві проведено нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми. Водночас повідомлено, що виплата коштів буде здійснена у порядку черговості у межах відповідних видатків на поточний рік. 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 460/350/19, від 11.02.2021 у справі № 420/5234/19, від 26.05.2022 у справі №520/11343/18.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, із змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 у справі №320/9513/23, яким зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду війни - учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми.
Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про, зокрема, зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві виконати рішення суду у справі №320/9513/23, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання апелянта на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неправильно встановив предмет і підстави позову, помилково ототожнивши їх із справою №320/9513/23, оскільки визначальним, як було підкреслено вище, є правильне встановлення обставин та передумов, які стали підставою для звернення до суду із таким позовом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, на що було правильно вказано судом першої інстанції.
Аналогічна за змістом позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2023 у справі №140/559/22, від 28.02.2023 у справі №260/1898/22, від 28.03.2023 у справі № 420/7631/22.
Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції того, що у позовній заяві позивач просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, а відтак постановлена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі є безпідставною, колегія суддів вважає помилковим, оскільки така заява подана у межах справи №320/52562/24 при ініціюванні нового позову про зобов`язання виконати рішення суду у справі №320/9513/23, а відтак не може бути ототожнена із заявою про встановлення судового контролю у справі №320/9513/23.
Окремо судова колегія також звертає увагу, що строк, передбачений ч. 4 ст. 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі №320/9513/23 поважними, підлягає поновленню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 170, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк 

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.