ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернівці
19 лютого 2026 року 	Справа № 926/4255/25	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Світлана Гушилик, за участю секретаря судового засідання Григорічук Б.В., розглянувши справу №926/4255/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтербуд” (54006, м.Миколаїв, вул.Робоча, 2-А, оф.307)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Мід Сервіс Груп” (59124, Чернівецька обл., Вижницький р-н, с.Киселиці, вул.Головна, 38)

Про стягнення заборгованості за договором субпідряду в розмірі 694904,66 грн

За участі представників:
Від позивача: Літвінова І.В. – адвокат (ордер серії АХ №1207476 від 12.12.2025р.)
Від відповідача: не з`явився

Технічна фіксація здійснюється за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтербуд” звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мід Сервіс Груп” про стягнення заборгованості за договором субпідряду №201/03/03-23/02286 від 22.03.2023 року в розмірі 694904,66 грн, з яких: 530000,00 грн основного боргу, 122214,25 грн інфляційних та 42690,41 грн 3% річних.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.03.2023 року між ним та ТОВ “Мід Сервіс Груп” укладено договір субпідряду №201/03/03-23/02286, згідно якого субпідрядник власними силами та на власний ризик зобов`язується виконати “Поточний ремонт приміщень №116-119 та частини підвалу корпусу “А” філії АТ “НСТУ” “Львівська регіональна дирекція” за адресою м.Львів, вул.Високий Замок, 4”, а генеральний підрядник зобов`язується прийняти такі роботи та оплатити їх, вартість яких становила 1277685,60 грн з ПДВ. 
На виконання умов договору, генеральним підрядником здійснено авансовий платіж в розмірі 530000,00 грн, однак субпідрядником не було здійснено закупівлі матеріалів та не розпочато роботи, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду про стягнення коштів в розмірі 530000,00 грн на які нарахував інфляційні в сумі 122214,25 грн та 3% річних в сумі 42690,41 грн.
12.12.2025 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№4255, позовну заяву передано судді Гушилик С. 
Ухвалою суду від 16.12.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.01.2026 року.
Ухвалою суду від 24.12.2025 року задоволено заяву представника позивача (вх.№4386 від 23.12.2025р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду
Ухвалою суду від 06.01.2026 року відкладено підготовче засідання на 28.01.2026 року.
Ухвалою суду від 28.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2026 року.
В судове засідання 19.02.2026 року представник відповідача повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи по суті.
У вступному слові у судовому засіданні 19.02.2026 року представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, суд перейшов до дослідження доказів, однак, судове засідання було перервано у зв`язку із технічними несправностями системи відеоконференцзв`язку, а тому суд не зміг продовжити судове засідання, про що складено відповідний акт. 
Натомість, представниця позивача після технічного зупинення розгляду справи подала клопотання (вх.№668), в якому просила подальший розгляд справи здійснювати без її участі та підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.
Суд зазначає про належне виконання ним обов`язку щодо повідомлення усіх учасників справи про час, дату та місце розгляду справи, зокрема відповідача повідомлено, шляхом надіслання ухвал суду в електронній формі до його Електронного кабінету, поштовим зв`язком та оприлюдненням в електронній формі в Державному реєстрі судових рішень.
Поштова кореспонденція з ухвалою суду направлялась на юридичну адресу відповідача: 59124, Чернівецька обл., Вижницький р-н, с.Киселиці, вул.Головна, 38, та не була отримана останнім. 
Згідно з ч.ч.5, 7 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Як визначено ч.11 ст.242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п.17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі - ЄСІТС) затверджено рішенням Вищої ради правосуддя №845/0/15-21 від 17.08.2021 року, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Пунктом 37 Положення про ЄСІТС унормовано, що підсистема Електронний суд забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).
Згідно з п.42 Положення про ЄСІТС у разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Абзацом 2 зазначеної норми врегульовано, що якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 року у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
За змістом ст.2 Закону України “Про доступ до судових рішень”, кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №921/6/18).
Ухвали суду були внесена до АСДС та автоматично направлена в електронний кабінет відповідача та доставлені до його електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 
З наведеного суд констатує про повідомлення відповідача завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи, однак, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явку представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзив не подав. Таким чином, в розумінні ст.ст.120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить висновків про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі документами.
Заслухавши представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –
ВСТАНОВИВ:
22.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтербуд" (далі - генеральний підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мід Сервіс Груп" (далі - субпідрядник) укладено договір субпідряду №201/03/03-23/02286 (далі – договір), згідно якого за дорученням генерального підрядника субпідрядник власними силами та на власний ризик зобов`язується виконати "Поточний ремонт приміщення №116-119 та частини підвалу корпусу “А” філії АТ “НСТУ” “Львівська регіональна дирекція” за адресою: м.Львів, вул.Високий Замок, 4" (далі – роботи), а генеральний підрядник зобов`язується прийняти такі роботи та оплатити їх. Найменування та обсяги робіт, що підлягають виконанню субпідрядником, визначаються у договірній ціні (додаток №1), локальному кошторисі (додаток №2), відомості ресурсів (додаток №3), календарному графіку надання послуг по об`єкту (додаток №4), календарному графіку фінансування за надання послуг по об`єкту (додаток №5), які є невід`ємною частиною договору (п.1.1 договору).
Роботи, що виконуються субпідрядником мають відповідати умовам цього договору, а в разі їх відсутності або неповноти – вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру (п.2.1 договору).
Забезпечення робіт матеріально-технічними ресурсами та послугами покладається на субпідрядника, який відповідає за їх якість і відповідність вимогам, установленим нормативними документами. Кількість, найменування, одиниці виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна матеріалів, з яких субпідрядник буде виконувати роботи визначаються сторонами в додатках, які є невід`ємними частинами цього договору (п.п.3.1, 3.2 договору).
Згідно положень п.5.1 договору встановлено, що субпідрядник не має права залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), зобов`язання за договором виконує самостійно.
Сторони домовились, що за договором дата початку виконання робіт – 22.03.2023 року, дата закінчення виконання робіт – 31.10.2023 року (п.6.1. договору).
Пунктом 7.1 договору визначено, що вартість робіт, які виконуються субпідрядником 1277685,60 грн, в тому числі ПДВ – 212947,60 грн. 
Генпідрядні послуги у розмірі 5% передбачені п.7.4 договору. 
Згідно п.7.7.1 договору, оплата здійснюється протягом семи календарних днів з дати отримання рахунку-фактури та дати запланованого платежу, згідно календарного графіку фінансування надання послуг по об`єкту (додаток №5). 
Оплата за виконані роботи здійснюється на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2 та/або довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3. Розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України – гривні, в безготівковій формі, шляхом внесення генеральним підрядником відповідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника. Датою виконання генеральним підрядником його грошового зобов`язання вважається дата списання грошових коштів з його розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок субпідрядника (п.п.7.8 -7.9 договору).
Згідно п.8.1.6 договору, якщо субпідрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, генеральний підрядник має право відмовитись від цього договору та вимагати відшкодування збитків.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2023 року (включно), але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.13.1 договору).
Уповноваженими представниками сторонами підписано договір, додатки до нього та скріплені печатками сторін.
На виконання умов договору, генеральним підрядником 05.04.2023 року було сплачено субпідряднику 530000,00 грн, з призначенням платежу “оплата за тмц зг.рах №16 від 03.04.2023 року в т.ч. ПДВ 88333,33 грн”.
10.10.2025 року генеральний підрядник звернувся до субпідрядника з вимогою №10/10.03-3 щодо розірвання договору та повернення коштів в розмірі 530000,00 грн протягом 7 календарних днів з моменту його отримання, долучивши до листа рахунок фактуру№16 від 03.04.2023 року, платіжну інструкцію №1289 від 05.04.2023 року та акт звірки взаємних розрахунків за 9 місяців 2023 року. 
Лист – вимога з додатками до нього отримана субпідрядником 24.10.2025 року, однак залишена ним без відповіді. 
У зв`язку із неповерненням субпідрядником авансових коштів в розмірі 530000,00 грн у визначений строк, генеральний підрядник нарахував інфляційні в розмірі 122214,25 грн та 3% річних 42690,41 грн, які просить стягнути.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України).
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). 
Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.838 ЦК України).
Якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок (ч.1 ст.840 ЦК України). 
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст.846 ЦК України). 
Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. 
Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. (ст.530 ЦК України).
Судом встановлено, що на виконання умов вказаного вище договору позивачем був оплачений авансовий платіж на матеріали за "Поточний ремонт приміщення №116-119 та частини підвалу корпусу “А” філії АТ “НСТУ” “Львівська регіональна дирекція” в розмірі 530000,00 грн, однак відповідачем в свою чергу, не закуплено відповідні матеріали у зв`язку із чим, роботи розпочато не було.
Вказані обставини відповідач не заперечив та не спростував.
Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №910/12382/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №918/631/19).
Отже, не має значення причини порушення таких строків. Сума попередньої оплати (авансу), який покупець має намір стягнути у судовому порядку у зв`язку з простроченням поставки товару є грошовим зобов`язанням продавця.
Як слідує з умов договору, строк його виконання сторонами узгоджений в п.6.1, за яким датою закінчення виконання робіт є 31.10.2023 року, тобто субпідрядник взяв на себе зобов`язання виконати роботи до 31.10.2023 року, проте, в порушення умов договору роботи не виконав, суми попередньої оплати замовнику не повернув.
З огляду на викладене позивач законно скористався своїм правом вимагати повернення передоплати за невиконання робіт, а відтак, враховуючи, що факт оплати позивачем товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині виконання субпідрядних робіт за договором підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 530000,00 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 42690,41 грн та інфляційні в розмірі 122214,25 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку ч.2 ст.625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних та індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). 
Визначені ч.2 ст.625 ЦК право стягнення 3% річних та інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) зобов`язання зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі №918/631/19 зазначено, що за змістом ст.ст.509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).
Так, за неналежне виконання зобов`язань за договором, позивач нарахував інфляційні в розмірі 122214,25 грн за період з 05.04.2023 року по 10.12.2025 року та 3% річних в розмірі 42690,41 грн за аналогічний період.
З матеріалів справи вбачається, що лист-вимога №10/10.03-3 від 10.10.2025 року отриманий відповідачем 24.10.2025 року, а відтак, оплата здійснюється протягом 7 календарних днів з дати його отримання, тобто оплата мала бути здійснена до 31.10.2025 року (включно), таким чином вірним періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних є дата з 01.11.2025 року по 10.12.2025 року.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до приписів ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону в місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
У постанові від 16.06.2021 року у справі №554/4741/19 Верховний Суд виснував щодо застосування ч.5 ст.254 ЦК, а саме зазначив, що при визначенні кінцевого строку варто враховувати, що правила ч.5 ст.254 ЦК поширюються на будь-які сфери цивільно-правового регулювання і стосуються будь-яких суб`єктів цивільних правовідносин. Тому, коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (аналогічна позиція постанови КГС ВС у справі № 922/1813/23 від 11.03.2024р.).
З урахуванням того, що 01.11.2025 року припадає на вихідний день, нарахування заявлених до стягнення позивачем інфляційних та 3% річних слід здійснювати з наступного робочого дня, тобто з 03.11.2025 року.
Суд здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою системи "ЛІГА360" згідно якого за період з 03.11.2025 року по 10.12.2025 року інфляційні склали 2120,00 грн та 3% річних склали 1655,34 грн (розрахунок додається до ріш. прим.суду), отже саме їх потрібно задовольнити, тоді як у решті нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, які відповідач не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України та Закону України “Про судовий збір”, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 118-119, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтербуд” (54006, м.Миколаїв, вул.Робоча, 2-А, оф.307) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Мід Сервіс Груп” (59124, Чернівецька обл., Вижницький р-н, с.Киселиці, вул.Головна, 38) про стягнення заборгованості за договором субпідряду в розмірі 694904,66 грн - задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Мід Сервіс Груп” (59124, Чернівецька обл., Вижницький р-н, с.Киселиці, вул.Головна, 38, код 42946557) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна компанія “Інтербуд” (54006, м.Миколаїв, вул.Робоча, 2-А, оф.307, код 40356536) кошти в сумі 533775,34 грн, з яких: авансовий платіж в розмірі 530000,00 грн, інфляційні в розмірі 2120,00 грн, 3% річних в розмірі 1655,34 грн та 6443,97 грн судового збору.
3. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). 
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне рішення складено та підписано 20.02.2026 року.

Суддя Світлана ГУШИЛИК