ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3339/26 Справа № 185/6823/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Агєєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року, - 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
17.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач посилається на те, що 11 вересня 2021 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 151776814 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Первісний кредитор перерахував грошові кошти у сумі 8000 грн на банківську картку відповідача № 4441-11ХХ-ХХХХ-3655.
Відповідач не виконував зобов`язання щодо повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Згідно цього договору право вимоги за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого було продовжено згідно додаткових угод. Згідно цього договору право вимоги за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33 969 грн 60 коп, у тому числі: тіло кредиту – 8000 грн, відсотки – 25 969 грн 60 коп.
Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп, на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 грудня 2025 року відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
29.12.2025 року надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», в якій ставиться вимога про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що кожна із сторін договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів.
Отже, оскільки скаржником надано належні документи (договори факторингу та відповідні реєстри прав вимог), які підтверджують послідовність і безперервність переходу прав вимоги, суд першої інстанції необґрунтовано визнав ці докази недостатніми для підтвердження правового статусу скаржнику як належного кредитора.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 33 969 грн. 60 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено. 

11 вересня 2021 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальник ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 151776814 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. 
Первісний кредитор перерахував грошові кошти у сумі 8000 грн на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням від 11 вересня 2021 року. 
Акціонерним товариством «Універсал Банк» надано підтвердження факту належності ОСОБА_2 платіжної картки № НОМЕР_2 .
Згідно з презумпцією правомірності правочину, що визначена статтею 204 ЦК України, договір № 151776814 від 11 вересня 2021 року є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за зазначеним кредитним договором, посилаючись на те, що набув право вимоги до позичальника.
Пунктом 2.1.1.5 договору, укладеного між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_3 , передбачено право кредитодавця укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою.
Як зазначено у позовній заяві, право вимоги до позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року відступлене тричі, а саме:
-28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Згідно цього договору право вимоги за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс»,
-05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого було продовжено згідно додаткових угод. Згідно цього договору право вимоги за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
-29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року.
Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
У матеріалах справи наявні копії договорів факторингу та виписки з реєстру боржників. 
Також наявні копії платіжних інструкцій на підтвердження оплати за договором факторингу № 29/05/25-Е, здійсненої платником ТОВ «ФК «Ейс» на користь отримувача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 
Платіжною інструкцією від 30 травня 2023 року № 4097 підтверджується здійснення оплати за договором факторингу 05/0820-01 платником ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь отримувача ТОВ «Таліон Плюс». 
Проте до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а саме відсутня належним чином завірена копія первинного платіжного документу (платіжної інструкції).
Акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 31 грудня 2021 року, підписаний сторонами договору факторингу № 28/1118-01, яким сторони підтверджують здійснення оплати за відступлення прав вимоги за зазначеним договором, не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Тому цей акт не є належним доказом здійснення господарської операції – оплати за договором факторингу № 28/1118-01.
Таким чином згідно наведеного висновку Верховного Суду, позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року.

Тому позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не обґрунтовані належним чином і задоволенню не підлягають.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

До позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Отже не підтверджено здійснення оплати за відступлене право вимоги на кожному етапі цього відступлення.
Таким чином, позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 151776814 від 11 вересня 2021 року.
При таких обставинах висновки суду першої інстанції про відсутність доказів для задоволення позовних вимог логічні та підтверджені матеріалами справи. 

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: