ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Чернігів Справа № 620/503/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дубіної М.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

14.01.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – постанова № 168), збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди, відповідно до постанови №168, збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди відповідно до постанови №168 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, у тому числі у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 10.02.2025№ 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025, оскільки отримана ним 24.12.2024 травма (поранення), пов`язана із захистом Батьківщини, та є тяжкою.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 від 20.02.2026 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом; прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог просить суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що всі документи, які надходять до військової частини НОМЕР_1 від військовослужбовців належними чином опрацьовуються та погоджуються відповідними підрозділами медичної та фінансової служб військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням їх повноти, перевірки законності підстав для виплат відповідних видів грошового забезпечення згідно із вимогами чинного законодавства України, тому безпосередньо після завершення відповідного стаціонарного лікування після поранення, після отримання відповідних висновків ВЛК, їх своєчасності та повноти, з урахуванням строків, визначених вищевказаними нормативними актами, всі належні виплати здійснювалися у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою від 06.03.2026 про нараховане та виплачене грошове забезпечення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , виданою фінансово економічною службою військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 за період військової служби (з 21.12.2024 по 08.08.2025) нараховано та виплачено всього 587 991,52 грн. із розбивкою по періодам, із відомостями у тому числі про нараховану додаткову винагороду.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне. 
Військовослужбовець ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 (наразі 2 механізований батальйон) військової частини НОМЕР_1 у період з 21.12.2024 по 08.08.2025, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2024 №369 (по стройовій частині), яким сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду – заступником командира бойової машини – навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_4 , прийнято на посаду, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2025 №224, зі змінами, внесеними наказом від 16.11.2025 №326, за яким сержанта ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово- лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6 місяців) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII); з 08.08.2025 його виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
24.12.2024 ОСОБА_1 одержав ВТ: ВОСП правої сідничної ділянки, правого стегна, правої гомілки. За обставин: внаслідок скиду боєприпасу з БПЛА збройними формуваннями російської федерації в районі н.п. Черкасская Конопелька Курської обл., російської федерації, при виконанні бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини, з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Перебував в засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет). В стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння не перебував.
Обставини, місце та час отримання травми підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 386, виданою 07.01.2025 військовою частиною НОМЕР_1 . 
Факт отримання поранення підтверджується також первинними медичними картками форми № 100 від 24.12.2024. 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5437, ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні з 24.12.2024 по 26.12.2024 у КНП «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» СОР. 
Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 25872, ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні з 26.12.2024 по 09.01.2025 в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги». 
Відповідно до довідки № 3/6 військово-лікарської комісії КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 09.01.2025, ОСОБА_1 , було визначено діагноз та прийнята постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), та на підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, ОСОБА_1 потребував відпустки для лікування у зв`язку з травмою на 30 календарних днів. 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 355, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.01.2025 по 06.02.2025 у КНП «Чернігівська ЦРЛ». 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_2 від 10.02.2025№ 1319, ОСОБА_1 було визначено діагноз та прийнята постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.01.2026 2 каліцтва), в якій зазначено, що отримане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно наказу № 370 від 04.07.2007 за ступенем тяжкості травма «тяжка». На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, потребував відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
З 11.02.2025 по 12.03.2025 перебував у відпустці для лікування на підставі вищезазначеного висновку ВЛК, що підтверджується відпускним квитком в/ч НОМЕР_3 від 12.02.2025 №768. 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії КНП «Сумська обласна клінічна лікарня» СОР від 03.04.2025 № 2025-0403-1021 ОСОБА_1 було визначено діагноз та прийнята постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), в якій зазначено, що отримане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно наказу № 370 від 04.07.2007 за ступенем тяжкості травма «тяжка». На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, потребував відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів. 
З 04.04.2025 по 03.05.2025 ОСОБА_1 перебував у відпустці для лікування на підставі вищезазначеного висновку ВЛК, що підтверджується відпускним квитком в/ч НОМЕР_3 від 09.04.2025 №1645. 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2031/25, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 28.04.2025 по 09.05.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України». 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_5 №2025-0521-1108-0567-0 від 29.05.2025, ОСОБА_1 , було визначено діагноз та прийнята постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), в якій зазначено, що отримане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно наказу № 370 від 04.07.2007 за ступенем тяжкості травма «тяжка». 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1712, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.06.2025 по 20.06.2025 у КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр «Солоний лиман» ДОР.
У зв`язку з отриманим 24.12.2024 пораненням, позивачем 14.05.2025 було надіслало до військової частини НОМЕР_1 рапорт із проханням передати відповідні накази до фінансового органу військової частини НОМЕР_1 та здійснити йому виплату у повному обсязі додаткової винагороди. 
Також, у зв`язку із звільненням позивача із військової служби, представником позивача до військової частини НОМЕР_1 було надіслано адвокатський запит від 21.11.2025 з проханням:
1) надати розрахунок при звільненні з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 із зазначенням складових його грошового забезпечення, зокрема надати довідку-витяг з розрахунково-платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 за період з 24.12.2024 по 08.08.2025;
2) повідомити чи була виплачена ОСОБА_1 відповідно до положень пункту 1 постанови № 168, додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 24.12.2024 по 26.12.2024, з 26.12.2024 по 09.01.2025, з 14.01.2025 по 06.02.2025, з 28.04.2025 по 09.05.2025, з 05.06.2025 по 20.06.2025, з 20.06.2025 по 04.07.2025, а також за час перебування у відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновками (постановами) військово-лікарської комісії у період з 11.02.2025 по 12.03.2025, з 04.04.2025 по 03.05.2025. Якщо так, то представник позивача просив надати документи, які підтверджують здійснення цих виплат ОСОБА_1 . 
Відповідач листом від 10.12.2025 №5379/ФС повідомив позивача періоди, за які йому було виплачена додаткова винагорода, а саме: за період з 25.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 22241,94 грн (кошти зараховані на розрахунковий рахунок 24.02.2025 року); за період з 01.01.2025 по 09.01.2025 та з 14.01.2025 по 31.01.2025 у розмірі 85 790,33 грн (кошти зараховані на розрахунковий рахунок 24.03.2025); за період з 01.02.2025 по 10.02.2025 у розмірі 35 178, 58 грн (кошти зараховані на розрахунковий рахунок 25.04.2025); за період з 04.04.2025 по 30.04.2025 та за період з 05.06.2025 по 30.06.2025 у загальному розмірі 174 016, 67 грн (кошти зараховані на розрахунковий рахунок 24.07.2025); за період з 01.07.2025 по 04.07.2025 у розмірі 12 709, 68 грн (кошти зараховані на розрахунковий рахунок 23.08.2025), а також повідомила, що станом на дату надання відповіді у військовій частині НОМЕР_1 відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди за інші періоди лікування після поранення/ відпустки за станом здоров`я, оскільки до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 накази на виплату такої додаткової винагороди не надходили. 
Судом встановлено, що позивачу не була виплачена частина додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025 у ДУ «Інститут нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» (згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2031/25), а також за час перебування у відпустці для лікування у період з 11.02.2025 по 12.03.2025 (відповідно до довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_2 № 1319 від 10.02.2025 та відпускного квитка в/ч НОМЕР_3 від 12.02.2025 №768), що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2025 №5379/ФС, а також довідкою військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2026 № 947/ФС, якою не охоплені вказані періоди.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови №168, збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача відповідно до постанови №168 на нарахування й виплату додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 01.03.2025 по 31.03.2025.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-XII.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону №2232-XII).
Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до частини першої статті 43 Закону №2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У статті 2 Закону №2011-XII акцентовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Оскільки спірні правовідносини виникли в період воєнного стану щодо додаткової грошової винагороди, враховується, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168, пунктом 1 якої установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Згідно із пунктом 1-2 постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
До наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, для виплати додаткової винагороди командир має видати наказ, на підставі якого виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень особі, яка у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебуває у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
На виконання статті 9 Закону №2011-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Міністерство оборони України видало наказ від 07.06.2018 № 260, яким затвердило Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), розділом XXXIV якого визначено особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Так, відповідно до абзацу четвертого пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно з пункту 13 вказаного розділу Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином, законодавцем чітко визначено, що необхідною умовою для нарахування та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень є по-перше: наявність висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; по-друге в такому висновку має бути визначено, що отримане поранення є тяжким.
Отже в позивача наявні відповідні документи, що у свою чергу є підставою для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови №168, збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025. 
Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Тож, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови №168, збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025, тому, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені статтею 245 КАС України, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою №168 за час його перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025 пропорційно із розрахунку на місяць до 100000 грн такого часу.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, та внутрішнього переконання, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Так, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.
У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, викладений у постанові від 03.10.2019).
Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.
Так, в питанні надання доказів суд звертає увагу на позиції Верховного Суду в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Також, Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17 наголосив на необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
З матеріалів справи видно, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Рябінін, Переверзєв та партнери» укладено договір про надання правової допомоги від 13.05.2025 із визначенням вартості послуг 15000, 00 грн. Також, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу додано акт приймання передачі наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру віл 13.05.2025 на суму 15000,00 грн.
Разом з цим, зважаючи на те, що предметом цього спору є справа незначної складності, виходячи з критерію розумності, пропорційності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, а також критерію необхідності їх понесення, суд приходить до висновку про те, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу професійну допомогу є необґрунтованою через призму наведених вище критеріїв, тому суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 10 000, 00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 72-74, 77, 139, 241-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000,00 грн пропорційно із розрахунку на місяць часу перебування на стаціонарному лікуванні у період з 01.05.2025 по 09.05.2025, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно висновку ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2025 № 1319, у період з 11.02.2025 по 12.03.2025. 
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 10000, 00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ). 
Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 , місцезнаходження юридичної особи: 67570, смт Чорноморське Одеського району Одеської області). 

Суддя Марія ДУБІНА