ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 квітня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 717/3053/25
провадження № 22-ц/822/527/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,
за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
відповідач ОСОБА_1 
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Миронов Сергій Іванович, на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Кудиба З. І.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі – ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 .
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії вартість необлікованого обсягу природного газу в сумі 47 524 гривні 11 копійок.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі.
З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. 
Згідно з відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 січня 2026 року № 2256029, Чернівецька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» (код ЄРДПОУ 45304917) не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ТОВ «Газорозподільні мережі України» (код ЄРДПОУ 44907200), а отже не наділена цивільною процесуальною дієздатністю та не може бути стороною у цивільному процесі.
Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що позовна заява подана філії юридичної особи, яка не може бути стороною у справі, суд дійшов висновку, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкриті провадження слід відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» просить ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ТОВ «Газорозподільні мережі України» посилається на те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали судом першої інстанції встановлено, що позивачем у даному спорі є саме ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії, тобто юридична особа, в зв`язку з чим висновки суду стосовно того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не відповідають обставинам справи. 
При цьому, суд належним чином не дослідив ту обставину, що позовну заяву подано саме ТОВ «Газорозподільні мережі України», тобто юридичною особою, яка зареєстрована встановленому законом порядку.
Товариство здійснює свою господарську діяльність в тому числі шляхом створення відокремлених структурних підрозділів – філій, які не мають статусу юридичної особи. 
При цьому, Чернівецька філія, яка діє від імені товариства, здійснює свою діяльність керуючись Статутом товариства та Положенням про філію. Відповідно до Положення про Чернівецьку філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» філія є відокремленим підрозділом товариства, здійснює свою діяльність від імені товариства і не має статусу юридичної особи. Філія здійснює частину делегованих господарських функцій товариства відповідно до мети (цілей), завдань та предмету діяльності товариства. 
Отже, ТОВ «Газорозподільні мережі України», як юридична особа, що утворює філії, реалізує свої права в судах в тому числі через свої філії (зокрема, Чернівецьку) та через своїх представників, яких наділено відповідними повноваженнями через видані товариством довіреності (зокрема, в порядку передоручення). Тобто, позовна заява подана саме юридичною особою.
Зокрема судом не враховано, що повноваження в. о. директора Чернівецької філії Савіка Е. А. підтверджені довіреністю, виданою товариством, як юридичною особою, та посвідченою в нотаріальному порядку.
Також судом не враховано, що позовну заяву підписано представником юридичної особи (ТОВ «Газорозподільні мережі України») – юрисконсультом 2 категорії, адвокатом Мироновим С. І., який діє від імені товариства на підставі виданої товариством довіреності. 
Оскаржуваною ухвалою суд фактично обмежив право ТОВ «Газорозподільні мережі України» на доступ до правосуддя.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» її підписано представником – адвокатом Мироновим С. І.
На підтвердження повноважень щодо представництва ТОВ «Газорозподільні мережі України» представником Мироновим С. І. до позовної заяви додано копії довіреностей від 04 грудня 2024 року та від 14 січня 2025 року.
Як вбачається зі змісту довіреності від 04 грудня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К. О. та зареєстрованої в реєстрі за № 5727, ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Голови правління Скриля О. К., цією довіреністю уповноважує в. о. директора Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Савіка Е. А. представляти інтереси довірителя в межах діяльності філії в місцевих судах та здійснювати у зв`язку із цим від імені довірителя процесуальні дії, зокрема підписувати позовні заяви.
Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2025 року та містить умову про право її передоручення повіреним іншим працівникам Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Згідно зі змістом довіреності від 14 січня 2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 58, ТОВ «Газорозподільні мережі України», від імені якого діє в. о. директора Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Савік Е. А., цією довіреністю уповноважує Миронова С. І., ІНФОРМАЦІЯ_1 , юрисконсульта 2 категорії, адвоката, представляти інтереси ТОВ «Газорозподільні мережі України», пов`язані з діяльністю філії, та здійснювати від імені товариства в межах діяльності філії процесуальні дії, зокрема підписувати позовні заяви.
Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2025 року та містить застереження про заборону її передоручення.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно з частинами першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, – доступ до суду.
Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).
Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
У цивільному процесі сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (частини перша, друга статті 58 ЦПК).
За нормами цивільного законодавства представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша, третя статті 237 ЦК України).
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи (частини перша, друга статті 244 ЦК України).
Згідно із частинами першою-третьою статті 64 ЦПК Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються ЦК України.
Частинами першою, другою статті 58 ЦПК визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Поряд із цим відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
ЦПК України у статті 62 наводить перелік документів, що підтверджують повноваження представників. Водночас він не містить схожої норми з переліком документів, якими для суду підтверджуються повноваження осіб, через яких юридична особа бере участь у справі на засадах самопредставництва.
Формулювання частини третьої статті 58 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, через яких осіб можливе самопредставництво юридичної особи, а також про те, що окрім керівника і члена виконавчого органу такими особами можуть бути також інші особи, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).
Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус. При цьому, як вже було зауважено, процесуальний закон не містить вичерпного переліку документів, якими для суду можуть бути підтверджені повноваження особи, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва. Вочевидь це можуть бути й документи, вказані у частині третій статті 58 ЦПК України, зокрема статут, положення, трудовий договір (контракт).
Водночас варто враховувати, що частина перша статті 89 ЦК передбачає, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Згідно із частинами п`ятою, шостою цієї ж статті до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
Такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 910/16580/23.
Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі, здійснюючи тлумачення частини 3 статті 56 ГПК (аналогічна норма закріплена в частині третій статті 58 ЦПК України), дійшла висновку, що її формулювання дозволяє виснувати про те, через яких осіб можливе самопредставництво юридичної особи, а також про те, що, окрім керівника і члена виконавчого органу, такими особами можуть бути також інші особи, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).
Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус, зокрема шляхом подання документів, вказаних у частині 3 статті 56 ГПК (статут, положення, трудовий договір (контракт). Водночас, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Від імені юридичної особи – філії як відокремленого підрозділу, створеної на підставі положення, має право виступати керівник відокремленого підрозділу, який призначається юридичною особою. Між керівником юридичної особи – філії як відокремленого підрозділу і юридичною особою, яка є засновником такого підрозділу, існують відносини представництва, і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи.
Тобто керівники юридичної особи – філії як відокремленого підрозділу, які призначаються юридичною особою, що його створила, діють на підставі довіреності від імені юридичної особи (частина четверта статті 95 ЦК України).
Підставою видачі такої довіреності є акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії як відокремленого підрозділу або представництва.
У ЦК України не встановлено спеціальних вимог стосовно довіреності керівника відокремленого підрозділу. Довіреність керівника філії як відокремленого підрозділу має комплексний характер, у ній може бути вказано доручення на виконання, у тому числі, процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже між керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 липня 2024 року у справі № 522/2362/22 (провадження № 61-18649св23).
Разом із тим стаття 131-2 Конституції України визначає, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Частиною четвертою цієї статті визначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Так, за частинами першою та другою статті 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема, довіреністю (пункт 1 частини четвертої статті 62 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини другої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема позовної заяви, із позовом до Семенюка А. Г. звернулося саме ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Позовна заява у цій справі подана представником ТОВ «Газорозподільні мережі України» – Мироновим С. І., на підтвердження повноважень якого представляти інтереси позивача до позовної заяви додано копії довіреностей від 04 грудня 2024 року та від 14 січня 2025 року.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд першої інстанції вказав на те, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі
Позовна заява подана Чернівецькою філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», яка не має процесуальної дієздатності.
Дійшовши до такого висновку суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідно до довіреності від 04 грудня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К. О. та зареєстрованої в реєстрі за № 5727, ТОВ «Газорозподільні мережі України», в особі Голови правління Скриля О. К., цією довіреністю уповноважує в. о. директора Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Савіка Е. А. представляти інтереси довірителя в межах діяльності філії в місцевих судах та здійснювати у зв`язку із цим від імені довірителя процесуальні дії, зокрема підписувати позовні заяви.
Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2025 року та містить умову про право її передоручення повіреним іншим працівникам Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Згідно зі змістом довіреності від 14 січня 2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 58, ТОВ «Газорозподільні мережі України», від імені якого діє в. о. директора Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» Савік Е. А. цією довіреністю уповноважує Миронова С. І., ІНФОРМАЦІЯ_1 , юрисконсульта 2 категорії, адвоката, представляти інтереси ТОВ «Газорозподільні мережі України», пов`язані з діяльністю філії, та здійснювати від імені товариства в межах діяльності філії процесуальні дії, зокрема підписувати позовні заяви.
Вказана довіреність видана строком до 31 грудня 2025 року та містить застереження про заборону її передоручення.
Матеріали справи не містять доказів скасування або ж відкликання вищевказаних довіреностей.
Верховний Суд зазначав, що у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність (див. постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 757/16141/18-ц (провадження № 61-1097св19)). Зокрема процесуальним законом допускається подання позовної заяви представником (не адвокатом) в малозначних спорах.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року в справі № 613/433/18 (провадження № 61-47193св18) вказано, що:
«відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Предметом позову в даній справі є майнова вимога (стягнення заборгованості), ціна якої не перевищує 176 200 грн. Представництво Литвиненко О. Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності в даній справі допускається, оскільки ціна позову становить – 11 531,51 грн. а тому дана справа відноситься до категорії малозначних справ».
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом позову у справі є вимога про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» вартості необлікованого обсягу природного газу в сумі 47 524 гривні 11 копійок. З урахуванням ціни позову ця справа є малозначною в силу положень закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що із позовом у цій справі звернулося саме ТОВ «Газорозподільні мережі України», а представництво на участь у процесі здійснено від імені товариства – Мироновим С. І., на підтвердження повноважень якого представляти інтереси позивача надано довіреність, що є належним і достатнім підтвердженням повноважень вчиняти дії від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України».
Відповідно до відомостей Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиції України за параметром запиту по коду ЄДРПОУ 44907200, ТОВ «Газорозподільні мережі України» зареєстроване як юридична особа з 02 вересня 2022 року, номер запису 1000741020000101719.
Норми закону, що регулюють спірні правовідносини, не виключають можливість представництва ТОВ «Газорозподільні мережі України» представником (не адвокатом) Мироновим С. І. на підставі довіреності, виданої керівником Чернівецької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» у порядку передоручення.
Разом із тим зі змісту позовної заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» у цій справі не вбачається, що вона подана саме філією.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а суд, з огляду на наявні в матеріалах справи докази щодо представництва ТОВ «Газорозподільні мережі України» Мироновим С. І., не навів обґрунтованих підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 жовтня 2025 року у справі № 918/288/25.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали суду від 21 січня 2026 року.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу від 21 січня 2026 року з порушенням норм процесуального права, а тому її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
На підставі системного аналізу статті 141, 259, 264, 270 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.
Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Розподіл, перерозподіл чи повернення судового збору має вирішувати суд у провадженні якого розглядається справа по суті.
Зазначене узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18, від 22 травня 2024 року в справі № 760/30077/19.
З урахуванням вищезазначеного, зважаючи на те, що справа апеляційним судом по суті не розглядалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.
Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року скасувати.
Направити справу № 717/3053/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року.
Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК
Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Ірина ЛИТВИНЮК