Справа № 643/2090/26
Провадження № 3/643/925/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21.04.2026        м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
І.  Опис обставин, установлених під час розгляду справи.
29.01.2026 о 13 год. 45 хв. у м. Харкові по вул. Гвардційців Широнінців, буд. 61-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на собаку, внаслідок чого отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
29.01.2026 о 13 год. 45 хв. у м. Харкові, вул. Гвардційців Широнінців, буд. 61-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,став учасником ДТП, з невідомих причин залишив місце події.
ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. 
У судовому засіданні захисник Ніколенко С.А. зазначив, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, у зв`язку з чим просив суд закрити провадження у справі. Як стверджує захисник, до протоколу не надано доказів, що ОСОБА_1 не врахував безпечної швидкості руху, особливостей вантажу, стан транспортного засобу, як і не надано доказів, що він не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не стежив за вантажем та технічним станом автомобіля. Факт порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 12.1., 2.3 «б» Правил дорожнього руху жодними доказами не підтверджений. На підтвердження об`єктивної сторони правопорушення не надано доказів пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. При цьому, матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 п.п. 4.4.,4.7., 4.14 «а» Правил дорожнього руху, у протоколі не зазначено за яких умов було проведено обстеження місця події, яке дорожнє покриття тощо. 
Захисник вважає, що саме дії пса, який не дотримався вимог п.п. 4.4., 4.7., 4.14 «а» Правил дорожнього руху, знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП, що призвело до можливого наїзду, а можливо пес вдарив автомобіль хвостом і невідомі інші обставини, можливо був повторний наїзд іншим учасником дорожнього руху. 
При цьому, відповідно до Правил дорожнього руху пес не є учасником дорожнього руху, оскільки він не може розуміти Правил дорожнього руху і, відповідно, не приймає участь у дорожньому русі, однак він створив перешкоду яку неможливо передбачити. При цьому пес не є нерухомим об`єктом, а тому може спричинити дорожньо-транспортну пригоду. 
Також захисник вважає, що оскільки собака є безпритульною, то відповідно до чинного законодавства відповідальність покладається на Харківську міську раду в особі Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами», яке не забезпечило безпеку дорожнього руху та допустило вільне пересування безпритульної собаки, що і призвело до ДТП. 
Крім того, захисник посилається на те, що наявні в матеріалах справи докази містять розбіжності щодо місця та адреси, де нібито відбулось ДТП. При цьому не зазначено кількості учасників ДТП і яким чином наявна в матеріалах справи схема ДТП відноситься до протоколу. наданий до протоколу відеозапис датований 2018 роком, тоді як ДТП відбулось 29.01.2026, а відтак такий відеозапис є неналежним доказом. 
ІІІ.  Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Згідно з п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. (п. 12.1 Правил дорожнього руху). 
Пунктом 2.3 «б» Правил дорожнього руху, передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно з п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
При цьому суб`єктивна сторона цього правопорушення може бути виражена виключно у формі прямого умислу. Це означає, що особа повинна не лише усвідомлювати факт пригоди, а й свідомо бажати уникнути відповідальності шляхом розриву свого зв`язку з транспортним засобом та обставинами події.
Відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, визначена ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ІV.  Оцінка суду.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:
- протоколами про адміністративні правопорушення від 30.01.2026 серії ЕПР1 № 579179 та серії ЕПР1 № 579190, які відповідають вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містять виклад суті вчинених правопорушень та є джерелом доказової інформації про подію правопорушень та особу, яка його вчинила;
- схемою місця ДТП від 29.01.2026, яка підписана ОСОБА_2 без зауважень та заперечень, і яка містить відомості про пошкодження передньої центральної частини автомобіля;
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , яка зазначила що 29.01.2026 о 13:45 год. водій білого Ланоса з номерами НОМЕР_1 на вулиці Гвардійців Широнінців між супермаркетом «Клас» та «зеброю» збив собаку, зупинився, вийшов з авто та відкинув собаку ще далі на дорогу та поїхав з місця ДТП. Собаку забрали волонтери. У собаки перелом спини та нерухливі задні кінцівки;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , який зазначив що він рухався по вулиці Гвардійців Широнінців зі швидкістю 30 км/год, йшов дощ та було мокре дорожнє покриття. Раптово на дорогу вибіг пес і ОСОБА_1 одразу вжив заходів для зниження швидкості руху, але стан дорожнього покриття не дозволив йому уникнути наїзду на пса. ОСОБА_1 зупинився, вийшов з автомобіля і оглянув бампер, на якому були чорні цятки. Пес схопився і побіг через дорогу;
- відеозаписом;
- рапортом працівника поліції.
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.
Щодо доводів захисника про відсутність доказів порушення водієм вимог п.п. 12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, суд зазначає, що сам факт наїзду на перешкоду — у даному випадку тварину — за відсутності об`єктивних даних про наявність непереборної сили або інших виняткових обставин, свідчить про те, що водій не забезпечив належного контролю за рухом транспортного засобу та не обрав безпечної швидкості руху.
Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. (п. 12.1 Правил дорожнього руху). 
Пунктом 2.3 «б» Правил дорожнього руху, передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Суд зазначає, що поява тварини на проїзній частині є складовою дорожньої обстановки. Умови руху в межах населеного пункту, зокрема поблизу житлової забудови, об`єктивно передбачають можливість раптової появи пішоходів чи тварин, що покладає на водія підвищений обов`язок уважності та обережності.
Факт наїзду на собаку свідчить про те, що водій не забезпечив належного контролю за рухом транспортного засобу та не обрав таку швидкість, яка б дала можливість своєчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки та уникнути наїзду. Отже, його дії перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Щодо наслідків, суд виходить з того, що диспозиція ст. 124 КУпАП охоплює не лише пошкодження транспортних засобів, а й іншого майна. Собака, незалежно від того, чи встановлено її власника, у правовому розумінні може розглядатися як об`єкт майнових прав. Крім того, у даному випадку внаслідок наїзду було пошкоджено і транспортний засіб, що саме по собі є достатньою підставою для кваліфікації за ст. 124 КУпАП.
Таким чином, у справі наявні всі необхідні елементи об`єктивної сторони правопорушення: порушення вимог Правил дорожнього руху, настання шкідливих наслідків у вигляді механічних пошкоджень та матеріальних збитків, а також причинний зв`язок між порушенням і зазначеними наслідками.
Суд виходить з того, що поява тварини на проїзній частині не є надзвичайною або абсолютно непередбачуваною подією, особливо в умовах населеного пункту. Водій зобов`язаний враховувати можливість виникнення таких перешкод та обирати таку швидкість руху, яка дозволить своєчасно зреагувати та уникнути наїзду.
Щодо доводів захисника про відсутність доказів настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт механічного пошкодження транспортного засобу внаслідок наїзду. Вказані обставини є достатніми для кваліфікації дій за ст. 124 КУпАП, оскільки диспозиція цієї норми охоплює пошкодження транспортних засобів або іншого майна незалежно від розміру завданих збитків.
Доводи захисника про те, що собака не є учасником дорожнього руху, а відтак її дії можуть розглядатися як причина ДТП, суд відхиляє як юридично неспроможні. Дійсно, тварина не є суб`єктом правовідносин у сфері дорожнього руху, однак це не звільняє водія від обов`язку дотримуватися правил безпеки руху та реагувати на будь-які перешкоди, незалежно від їх природи.
Посилання захисника на те, що саме дії собаки перебувають у причинному зв`язку з ДТП, є припущеннями та не підтверджені жодними належними доказами. Натомість причинний зв`язок між діями водія та наслідками є очевидним і підтверджується обставинами справи.
Аргументи щодо відповідальності органів місцевого самоврядування або комунального підприємства за наявність безпритульних тварин не впливають на вирішення питання про адміністративну відповідальність водія у даній справі. Навіть за умови наявності недоліків у діяльності відповідних органів, це не виключає обов`язку водія діяти обережно та дотримуватися Правил дорожнього руху.
Щодо доводів про розбіжності в матеріалах справи (зокрема щодо місця події, кількості учасників ДТП, належності схеми ДТП), суд зазначає, що такі розбіжності не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень. Сукупність наявних доказів є достатньою, взаємопов`язаною та узгоджується між собою.
Оцінюючи доводи захисника про недопустимість відеозапису з відеореєстратора як доказу у зв`язку з тим, що на ньому відображено дату «2018 рік», тоді як дорожньо-транспортна пригода мала місце 29.01.2026, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог законодавства, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому порядку суд встановлює наявність чи відсутність події та складу адміністративного правопорушення. При цьому оцінка доказів здійснюється судом за внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження у сукупності.
Сам по собі факт некоректного відображення дати на відеозаписі не свідчить автоматично про його недопустимість чи недостовірність. Суд враховує, що відеореєстратори є технічними пристроями, налаштування яких, зокрема щодо дати та часу, здійснюється користувачем і може бути змінене або збите, зокрема внаслідок розрядження акумулятора, скидання налаштувань чи інших технічних причин.
Досліджений у судовому засіданні відеозапис містить об`єктивну фіксацію обстановки дорожнього руху, місця події, транспортного засобу «Daewoo Sens», і вказані обставини узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями свідка та іншими матеріалами справи.
Водночас розбіжність у відображенні дати на відео має технічний характер і не спростовує зафіксованих на ньому фактичних обставин.
Крім того, ідентифікація події, зафіксованої на відеозаписі, здійснюється не виключно за цифровим відображенням дати, а за сукупністю ознак, зокрема місцем події, зовнішніми характеристиками транспортного засобу, дорожньою обстановкою та іншими об`єктивними даними, які в даному випадку співпадають із встановленими судом обставинами дорожньо-транспортної пригоди від 29.01.2026.
Таким чином, доводи захисника про недопустимість відеозапису як доказу через невідповідність зазначеної на ньому дати фактичній даті події є необґрунтованими та відхиляються судом, оскільки вказана обставина не впливає на достовірність відеозапису та не спростовує зафіксованих на ньому подій.
Стосовно притягнення до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, суд виходить з того, що факт залишення місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується матеріалами справи та не спростований належними доказами з боку захисту. Водій, будучи учасником ДТП, зобов`язаний був залишатися на місці події та виконати вимоги Правил дорожнього руху, чого зроблено не було.
Отже, доводи захисника ґрунтуються переважно на припущеннях, спрямовані на уникнення відповідальності та не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають відхиленню.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстав для закриття провадження у справі не вбачається, а дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.
V.  Накладення стягнення за адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Положеннями ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи характер вчинених правопорушень, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу з урахуванням вимог ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
VІ.  Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.
Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 36, 122-4, 124, 251, 256, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
Керуючись ст. ст. 33, 35, 36, 122-4, 124, 251, 256, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп.
2. Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
3. Згідно зі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, р/р UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху»).
4. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).
5. Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
6. У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
7. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
8. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко