Справа № 287/2185/25
провадження 2/287/646/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області області в складі
головуючого судді Куценка О.О., 
секретаря судового засідання Двібородчин І.В., 
позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача: Олевський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олевського районного суду Житомирської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги мотивує тим,що із січня 2009 року по кінець 2010 року він та відповідач проживали однією сім`єю та при цьому не були одружені. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 стягнуто аліменти на утримання сина на користь відповідача в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Син фактично проживає з ним з 21.04.2025. Позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.03.2016, визнати виконавчий лист №287/536/15-ц від 24.03.2016 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано для розгляду головуючому судді Нижнику Г.П.
На запит суду надійшла інформація з Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача по справі.
Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 16.10.2025, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
06.11.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по кінець 2010 року, під час чого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився наш син — ОСОБА_3 .. Згідно рішення суду від 01.03.2016 року з батька дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, які сплачувались належним чином. З 21.04.2025 року син проживає з батьком там зареєстрований і перебуває на його утриманні. Вона поважає вибір сина та погоджується сплачувати аліменти, однак з урахуванням того, що має на утриманні малолітню доньку 2023 року народження, є особою з інвалідністю ІІ групи, працює неповний робочий день і отримує дохід менше мінімального, а також має інші сімейні витрати, вважає за доцільне визначити розмір аліментів у розмірі 1/8 частини мого доходу.
Ухвалою суду від 14.11.2025 по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
18.11.2025 від позивача надійшло заперечення на відзив.
У судовому засіданні позивач вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній. 
Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечую, щодо стягнення аліменти в меншому розмірі.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Копище. У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 його батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 11).
Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що після ухвалення зазначеного рішення суду змінилися фактичні обставини, які були підставою для визначення способу отримання аліментів. Зокрема, з наданих сторонами доказів, пояснень учасників справи, актів обстеження умов проживання та інших письмових матеріалів установлено, що дитина фактично проживають окремо від матері, яка відповідно до рішення суду є одержувачем аліментів, та не перебуває під її постійним утриманням.
Зазначені обставини сторонами у справі не заперечувалися та фактично визнавалися, а тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності.
Таким чином встановлено, що фактичне забезпечення повсякденних потреб дитини здійснюється не матір`ю, а батьком, що сторонами у справі не заперечувалося. За таких обставин аліменти, які відповідно до рішення суду 01.03.2016 стягуються з батька на користь матері, фактично не надходять безпосередньо у розпорядження дитини, яка має право на їх отримання.
Відповідно до частини третьої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стягнення з одного з батьків аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
За правилами частини 4 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення стягнення аліментів з платника аліментів.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21.
Верховний Суд звертає увагу, що існування судового рішення про стягнення аліментів з одного з батьків на користь іншого повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для стягнення аліментів з того із батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини.
Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Аліменти - це кошти, покликані забезпечувати дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
У зв`язку з наведеним, суд вважає, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.03.2016, а також визнання виконавчого листа №287/536/15-ц від 24.03.2016 таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Щодо стягнення аліментів з відповідача суд зазначає наступне.
Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).
За правилами ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути 
Водночас суд зазначає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини.
Суд дійшов висновку, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2016 році істотно змінилися обставини справи, неповнолітній син сторін фактично проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. У зв`язку з цим подальше стягнення аліментів з батька на користь матері суперечить їх цільовому призначенню та не відповідає найкращим інтересам дитини.
З огляду на встановлені обставини, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Водночас, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з матері на користь батька, з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище відповідача, стан її здоров`я, наявність іншої дитини на утриманні та інші істотні обставини, у зв`язку з чим визначив розмір аліментів у зменшеній частці - 1/8 від усіх видів її доходу.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням забезпечення найкращих інтересів дитини.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідач по справі ОСОБА_2 звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією виписки із акта огляду МСЕК, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 180,181, 182,183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 7, 9, 10, 12, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, –
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача: Олевський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини – задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку які стягуються за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 01.03.2016.
Визнати виконавчий лист №287/536/15-ц від 24.03.2016, виданий Олевським районним судом Житомирської області, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 31.10.2013 Олевським РС УДМС України в Житомирській області, РРНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 30.07.2003 Олевським РВ УМВС України, РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Олевський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (нині Олевський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України), місцезнаходження: вул. Володимирська, 5, м. Олевськ, Коростенського району Житомирської області, 11001, ЄДРПОУ 34900942.

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник