Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

15.04.2026 р. справа №520/4724/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління)	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.01.2026 року розміру пенсії максимальним розміром, а також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2026 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, без застосування обмежувальних коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.
Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує пенсію у належному розмірі.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія обчислена правильно та виплачується у повному розмірі.
Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Заявник обліковується в ГУ ПФУ в Харківській області як пенсіонер по лінії Державного департаменту з питань виконання покарань, отримує від означеного суб”єкта владних повноважень пенсію у порядку Закону України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 88% грошового забезпечення з 21.08.2006р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2024р. у справі № 520/17951/24 було визнано протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 88% до 70% сум грошового забезпечення та застосування обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 при проведенні перерахунку пенсії з 01.02.2022 на підставі довідки Департаменту України з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 06.07.2023 № 9/3-1400. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 01.02.2022 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром відповідно до довідки Департаменту України з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 06.07.2023 №9/3-1400, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025р. у справі № 520/19141/25 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії ОСОБА_1 та застосування з 01.03.2025 року коефіцієнтів до суми перевищення згідно з Постановою КМУ від 03 січня 2025 р. № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» при здійсненні перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2025 року без обмеження граничним (максимальним) розміром та без застосування коефіцієнтів до суми перевищення згідно з Постановою КМУ від 03 січня 2025 р. № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025р. у справі № 520/19141/25, головним управлінням здійснено перерахунок пенсії заявника з 01.03.2025 без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», без обмеження граничним розміром.
За викладеними у позові твердженнями, з 01.01.2026р. відповідач допустив обмеження пенсії максимальним розміром у сумі - 28.009,38 грн. Окрім того, у межах спірних правовідносин заявник фактично порушив перед суб"єктом владних повноважень питання про виплату пенсії з 01.01.2026р. без застосування положень постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778. 
За згаданим зверненням листом №12079-11732/Г-02/8-2000/26 від 25.02.2026р. пенсійним органом було зазначено, що з 01 січня 2026 року відповідно до ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 № 4695-ІХ та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році на період воєнного стану» від 30.12.2025 № 1778 (далі - постанова № 1778), установлено, що у період воєнного стану у 2026 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно Закону з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсі цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, розмір яких перевищує розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення. З урахуванням зазначеного вище з 01.01.2026 пенсію обчислено з урахуванням понижуючих коефіцієнтів відповідно до п. 1 постанови № 1778. Пенсійне забезпечення ОСОБА_2 здійснюється з додержанням норм та вимог чинного законодавства.
Станом на 01.01.2026р. суб"єкт владних повноважень обчислив пенсію заявника у розмірі - 30.449,69 грн. (27.449,69грн. основного розміру пенсії як 88% від суми грошового забезпечення 31.192,83 грн. + 1.500,00грн. індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 23.02.2024р. №185 + 1.500,00грн. індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 25.02.2025р. №209.
При цьому, з урахуванням положень постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778 сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 28.009,38 грн.
Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення розміру пенсії до виплати з 01.01.2026р. відповідно до постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778 заявник ініціював даний спір. 
Надаючи оцінку установленим обставинам спірних правовідносин та відповідності вимогам ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень, а тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
Окрім того, зі змісту ст.8 Конституції України слідує, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю за використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади, позаяк за правовою позицією рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018р. №7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17)) принцип юридичної визначеності як один з елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Натомість, згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08.06.2016р. №3-рп/2016).
Вирішуючи спір по суті в частині застосування обмежуючих коефіцієнтів згідно з постановою КМУ №1778, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло" (від зловживання правом), а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
У силу дії бланкетної норми ст.4 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України від 09.04.1992р. №2662-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон України №2662-ХІІ).
Отже, приписи Закону України №2662-ХІІ є спеціальною нормою права стосовно відносин за участю заявника.
Положення інших актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносинах у субсидіарному порядку за умови відсутності конкретного правила Законі України №2662-ХІІ, за умови об`єктивної нездатності призвести до виникнення колізій між нормами Закону України №2662-ХІІ та будь-якого іншого закону з питань пенсійного забезпечення та за умови відсутності загрози порушення засадничих гарантій за Законом України №2662-ХІІ.
Нормами Закону України №2662-ХІІ запроваджено дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії громадянина, а саме: 1) за ст.43 Закону України №2662-ХІІ - у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 Закону України №2662-ХІІ - у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією зростання розміру оплати праці діючого публічного службовця, який посідає аналогічну (прирівняну) посаду (до посади, на якій у минулому була припинена публічна служба громадянина-пенсіонера) в організаційній структурі відповідного суб"єкта владних повноважень у співставних умовах проходження служби.
При цьому, у процедурі за ст.43 Закону України №2662-ХІІ базовою розрахунковою величиною для обчислення пенсії є виплати (як винагорода за працю), одержані особисто особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто складові елементи структури власного грошового забезпечення), у той час як процедурі за ст.63 Закону України №2662-ХІІ базовою розрахунковою величиною для обчислення пенсії є виплати (як винагорода за працю), реально одержані (а не умовно розраховані) третьою сторонньою особою - діючим публічним службовцем після настання події підвищення розміру виду грошового забезпечення або введення нового виду грошового забезпечення.
З 01.01.2026р. норми Закону України №2662-ХІІ не містять визначених випадків чи-то перерахунку розміру раніше призначеної пенсії, чи-то обчислення розміру раніше призначеної пенсії у бік зменшення нарахованої суми пенсії до виплати як у зв"язку із набранням чинності положеннями ст.30 Закону України від 03.12.2024р. №4695-IX "Про Державний бюджет України на 2026 рік", так і у зв"язку із набранням чинності положеннями постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778. 
Зміст ст.3 Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затверджений Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ; далі за текстом - Указ №64/2022) також не створює підстав для висновку про те, що запровадження та дія правого режиму воєнного стану є достатньою підставою для вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати згідно з Законом України №2662-ХІІ у розмірі, меншому від суми нарахованої відповідно до Закону України №2662-ХІІ пенсії.
Розв"язуючи спір, суд відзначає, що згідно з ст. 30 Закону України від 103.12.2024р. №4695-IX "Про Державний бюджет України на 2026 рік" у 2026 році у період дії воєнного стану в Україні пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На подальший розвиток означеної норми закону Урядом України було прийнято постанову КМУ від 30.12.2025р. №1778 (далі за текстом - Постанова №1778), яка набрала чинності 01.01.2026р. та застосовується з 01.01.2026р.
Пунктом 1 Постанови № 1778 установлено, що у період воєнного стану у 2026 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України “Про державну службу”, “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата України”, “Про Національний банк України”, “Про Кабінет Міністрів України”, “Про дипломатичну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР “Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України” (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, які отримують пенсії (пенсійні виплати) у розмірі, визначеному в абзаці першому цього пункту, та мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з п. 2 Постанови № 1778 у період воєнного стану у 2026 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, отриманими Пенсійним фондом України у порядку інформаційної взаємодії з Міністерством у справах ветеранів.
З наведеного слідує, що ст. 30 Закону України від 03.12.2024р. №4695-IX "Про Державний бюджет України на 2026 рік" та Постанови № 1778 запроваджено тимчасове (на 2026 рік) застосування до призначених у порядку Закону України №2262-ХІІ пенсій коефіцієнтів зменшення суми пенсії до виплати, а відтак, встановлено істотно інше та суттєво відмінне від визначеного Законом №2262-ХІІ правове регулювання з питання обчислення розміру пенсії до виплати без узгодження цього порядку із змістом ст.11 Закону України №2262-ХІІ.
З огляду на зміст рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020р. №10-р/2020 та зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб згідно з Законом України №2262-ХІІ у контексті ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути кваліфікована у якості виправданого втручання у майнові інтереси громадянина лише у випадку внесення відповідних змін безпосередніх змін до тексту Закону України №2262-ХІІ.
Розв”язуючи спір, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення, але стан виконання суб"єктом владних повноважень цього обов`язку не виключає дії норм ч.1 ст.77 КАС України та стандартів доказування, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21. 
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення таким волевиявленням власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі дії у розумінні вчинку з приводу обчислення до виплати пенсії за правилами постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778, що призвело до обчислення пенсії до виплати у розміру меншому, від пенсії, обчисленої до нарахування за обліками суб"єкта владних повноважень. 
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що під час розгляду справи суб`єкт владних повноважень не довів дотримання у межах спірних правовідносин ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк вчинив управлінське волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати без урахування спеціальних правил Закону України №2262-ХІІ.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки – доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин на отримання пенсії у належному розмірі.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову та надання порушеному праву заявника судового захисту у спосіб, котрий відповідно до ч.2 ст.5 та ч.2 ст.9 КАС України сформульований у резолютивній частині цього судового акту.
При цьому, суд зауважує, що в аспекті застосування положень ч.4 ст.245 КАС України під час розгляду справи постало питання змісту та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "обчислення пенсії".
Розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.
Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 від 09.04.1992р. №2662-ХІІ Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.
Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).
Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що правова категорія "призначення пенсії" означає прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України правозастосовчого акту (письмового рішення як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця; правова категорія "обчислення пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу грошового виміру пенсії; правова категорія "нарахування пенсії" означає вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу відображення належної конкретному громадянину грошової суми як пенсії за внутрішнім обліком установи; правова категорія "переведення з одного виду пенсії на інший" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії за іншої правовою підставою (тобто на підставі іншої норми закону); правова категорія "виплата пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу ініціювання переказу безготівкових коштів у власність набувача - громадянина із правовим статусом пенсіонера; правова категорія "перерахунок пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу визначення нового розміру грошового виміру пенсії.
Тож, виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.
Відтак, категорія "призначення пенсії" поглинає і категорію "обчислення пенсії", і категорію "нарахування пенсії", котрі є різним текстуальним викладенням одного і того ж процедурного елементу призначення пенсії.
Однак, у межах спірних правовідносин станом на 01.01.2026р. має місце подія вчинення суб`єктом владних повноважень не управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії (тобто обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії), а подія вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати в обмеженому розмірі із одночасним вчиненням управлінського волевиявлення з приводу нарахування пенсії до обліку у повному обсязі.
Тож, суб”єкта владних повноважень належить обтяжити не обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії, а обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати у розмірі нарахованої пенсії та обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу виплати нарахованої пенсії у повному обсязі.
Вирішуючи спір за епізодом обмеження пенсії заявника максимальним розміром, суд зважає на те, що норми Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ не містять чітко сформульованого правила про виплату пенсій без обмеження максимальним розміром, а викладені у цьому законі стандарти соціального захисту відповідної категорії громадян у сфері пенсійного забезпечення не зумовлюють виникнення відповідного застереження.
Тому, суб`єкт владних повноважень повинен керуватись нормами суміжних законів, а у силу абз.1 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI запроваджене обмеження максимального розміру пенсії не поширюється виключно на випадки обчислення розміру при призначенні пенсії до набрання чинності названим актом законодавства.
При цьому, п.1 ст.2 розділу І Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI було запроваджено обмеження максимального розміру пенсії, яка не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
До того ж, абз.2 п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI було запроваджено одночасно три нових взаємопов`язаних правила, а саме: 1) обмеження максимального розміру при призначенні нових пенсій показником у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) непорушність (недоторканність) розміру раніше призначених пенсій; 3) мораторій на перерахунок раніше призначених пенсій, розмір яких перевищує показник у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, існують два законодавчих обмеження максимального розміру пенсії, котрі можуть бути застосовані до заявника, а саме: 1) за ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Законів України від 08.07.2011р. №3668-VI, від 24.12.2015р. №911-VIII, від 06.12.2016р. №1774-VIII на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; 2) за п.1 ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI у розмірі величини пенсії станом на 01.10.2011р. або на рівні сталого показника у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено судом з протоколу перерахунку пенсії станом на 01.01.2026р. суб"єкт владних повноважень обчислив пенсію заявника у розмірі - 30.449,69 грн. (27.449,69грн. основного розміру пенсії як 88% від суми грошового забезпечення 31.192,83 грн. + 1.500,00грн. індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 23.02.2024р. №185 + 1.500,00грн. індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 25.02.2025р. №209.
Суд наголошує, що у межах спірних правовідносин, з урахуванням положень постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778 сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 28.009,38 грн.
Разом із тим, згідно з абз.6 ст.7 Закону України від 03.12.2025р. №4695-ІХ "Про державний бюджет України на 2026 рік" з 01.01.2026р. показник прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить - 2.595,00грн.
Тож, згадане у ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Законів України від 08.07.2011р. №3668-VI, від 24.12.2015р. №911-VIII, від 06.12.2016р. №1774-VIII та у п.1 ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України від 08.07.2011р. №3668-VI обмеження максимального розміру пенсій у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, станом на 01.01.2026р. складає - 25.950,00грн.
Суд повторно наголошує, що у межах спірних правовідносин, з урахуванням положень постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778 сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 28.009,38 грн., тобто понад максимальний розмір пенсій у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2026р. складає - 25.950,00грн.
Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Водночас з цим, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів обмеження пенсії заявника з 01.01.2026р. максимальним розміром, доказів існування у відповідача наміру допускати порушення закону у процедурі проведення майбутніх виплат за встановленою доплатою матеріали справи також не містять.
Сума пенсії до виплати була обчислена суб"єктом владних повноважень у 28.009,38 грн з урахуванням положень постанови КМУ від 30.12.2025р. №1778, застосуванню суб`єктом владних повноважень якої судом вже надано оцінку в даному рішенні.
За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині виплати пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, адже в даній частині вимог відсутнє порушене право позивача.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів. 
Решта аргументів сторін окремої оцінки не потребує, позаяк не має юридичного значення для правильного вирішення спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з приводу обчислення пенсії ОСОБА_1 до виплати з 01.01.2026р. із застосуванням понижуючих коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити обчислення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2026р. без застосування понижуючих коефіцієнтів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778 з урахуванням раніше проведених платежів.
Позов в решті вимог - залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_1 ) 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) витрат по сплаті судового збору. 
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко