ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/714/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Діброви Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 (складено та підписано 19.12.2025, суддя Рога Н.В.)
у справі №916/714/25
за позовом Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.
до STL Marine Bulgaria Ltd
про стягнення 9 017,25 євро

ВСТАНОВИВ
Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Unika Logistic, STL Marine Bulgaria Ltd про стягнення заборгованості у розмірі 9 017,25 євро.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2025 позовну заяву Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. задоволено, стягнуто з STL Marine Bulgaria Ltd на користь Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. заборгованість у розмірі 9 017,25 євро та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 724 грн. 
Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. звернулось до Господарського суду Одеської області про ухвалення додаткового рішення та стягнення з STL Marine Bulgaria Ltd витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 євро та оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн. 
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 по справі №916/714/25 відмовлено Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. у стягненні з STL Marine Bulgaria Ltd витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 євро, та витрат на оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн.
В мотивах оскаржуваного додаткового рішення місцевий господарський суд зазначив, що позивач не надав до суду акту приймання-передачі наданих послуг, а саме послуг з надання правничої допомоги у справі №916/714/25, що є порушенням визначеного порядку та підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Щодо заявлених витрат на оплату послуг перекладача, суд першої інстанції зауважив, що на підтвердження витрат на виконання перекладів позивачем надані копії квитанцій до прибуткових касових ордерів № 89 від 20.01.2025р., виданий ФОП Кіщенко І.О., № 1893 від 27.03.2025р., № б\н від 28.03.2023р., видані Бюро перекладів “Platinum”, які не містять деталізованої підстави для сплати коштів, оскільки зазначення підстави як “переклад документів ” має узагальнене поняття. А прибутковий касовий ордер № б\н від 28.03.2023р взагалі містить посилання на іншу справу (916/14/25). 
Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.20205 року та ухвалити нове рішення, яким:
- стягнути з компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» на користь компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 євро;
- стягнути з компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» на користь компанії «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» судові витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване додаткове рішення було винесене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке:
- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом є процесуальним документом, подання якого передбачено положеннями ст. 126 ГПК України, а тому його підписання в односторонньому порядку апелянтом або його представником (як і інших процесуальних документів), є правомірним і жодним чином не впливає на чинність цього документу;
- судом першої інстанції не зазначено жодний порядок, вимоги процесуального законодавства, які б визначав необхідність надання акту приймання-передачі наданих правничих послуг в якості підстави для відшкодування таких послуг;
- ГПК України, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та укладений позивачем та адвокатом договір не вимагають складання та надання акту приймання-передачі наданих послуг між адвокатом та його клієнтом;
- відмовляючи у відшкодуванні апелянту витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції допустився надмірного формалізму, оскільки з наданих позивачем документів можливо встановити зміст наданих послуг та їх вартість;
- щодо відшкодування витрат на послуги перекладача, апелянт вважає, що ним було надано належні та допустимі докази на підтвердження, як здійснення перекладу наявних у матеріалах справи доказів, так й їх оплати, однак при оцінці таких доказів місцевий господарський суд допустився зайвого формалізму. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у цій справи та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. 
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК передбачено, що до основних засад (принципів) господарського судочинства належить, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 ГПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Частиною 1 статті 124 ГПК унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Колегія суддів враховує, що за положенням частини 2 статті 2 ГПК суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
За змістом статті 7 ГПК суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. 
У відповідності до статті 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 236 ГПК).
Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, послідовно та логічно зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах: 
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 додаткової постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19);
- у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23). З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 08.02.2024 у справі №295/3068/20);
- застосування відповідних положень статті 124 ГПК вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (постанови Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20, від 18.01.2024 у справі №927/885/17);
- додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246 ЦПК). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною 1 статті 221 ГПК (пункт 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21);
- щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/чи подання доказів, то процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 917/304/21); 
- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20);
- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18); 
- частина 9 статті 129 ГПК наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (постанова Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №911/813/21, від 02.04.2020 у справі №912/2171/18, від 25.03.2021 у справі №905/717/20, від 08.04.2021 у справі №905/716/20, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19, від 31.05.2022 у справі №927/515/21, від 15.09.2022 у справі №910/10159/21 та в додаткових постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №916/376/19, від 12.07.2022 у справі №910/18970/19).
Крім того, Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував, що практична реалізація принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК) відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, (1) заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та (2) повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог частини восьмої статті 129, статті 221 ГПК (постанова Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 906/145/24).
У даному випадку, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що звертаючись із позовом до суду першої інстанції, Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. ані в першій заяві по суті справи (позовній заяві), ані в інших заявах по суті справи не зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При цьому, судова колегія відзначає, що заява про подання доказів у порядку частини восьмої статті 129 ГПК по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат. Схожий висновок щодо заяв надано у постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №910/5316/21.
Дійсно, за вищевказаними висновками Верховного Суду, у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Тобто, застосування відповідних положень ст. 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.
Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 від 11 березня 1980 року термін «дискреційні повноваження» визначається як повноваження, що залишають адміністративному органу деяку міру свободи, що стосується рішення, яке буде прийнято. Це дає йому змогу обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за наявних обставин. 
Дискреція суду (суддівський розсуд) — це право та можливість суду обирати найкращий варіант рішення з декількох юридично допустимих, передбачених законом, на основі обставин справи та принципів права. Вона дозволяє судам діяти самостійно, не узгоджуючи вибір, але лише в межах, встановлених законодавством, забезпечуючи справедливість та ефективність правосуддя.
Так, у даному спорі колегія суддів звертає увагу на те, що Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. звернулось із позовом до Господарського суду Одеської області – 26.02.2025 (т.1, а.с. 1). В даній заяві, як вже вказано вище, позивач не вказав ані про вже понесені витрати, ані про те, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу, їх розмір, тобто не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
В той же час, лише 28.10.2025 позивачем було надано до місцевого господарського суду клопотання про стягнення судових витрат до якої додано: Договір №09/01/2025 про надання правової допомоги від 09.01.2025, Додаткову Угоду №1 від 19.02.2025 до Договору №09/01/2025 про надання правової допомоги від 09.01.2025 авансові рахунки від 09.01.2025, від 21.02.2025 та від 08.10.2025, виписки по рахунку від 10.01.2025, від 24.02.2025 та від 09.10.2025 (т.2, а.с. 210-222).
З огляду на дати вищевказаних документів, Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L., станом на час звернення із позовом до суду першої інстанції, вже було обізнано про понесені витрати на професійну правничу допомогу та їх розмір.
А тому, позивач міг та зобов`язаний був надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у законодавчо визначені строки (разом із першою заявою по суті справи, у даному випадку позовною заявою), чого ним зроблено у даній справі не було взагалі, і вказане не залежало від об`єктивних причин, а є суб`єктивним чинником, який особа, що звернулась із відповідною заявою, могла передбачити і повинна була уникнути.
Зазначене свідчить про недотримання позивачем вимог Господарського процесуального кодексу України, які надають право стороні на відшкодування понесених на професійну правничу допомогу витрат.
Як передбачено ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
А наслідком неподання попереднього розрахунку може бути прийняття судом рішення про відмову у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що у відшкодуванні Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 євро слід відмовити з підстав ненадання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.
Оскільки невиконання позивачем вимог ст. 124 ГПК України, а саме не надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, у даному випадку, є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів залишає поза увагою посилання суду першої інстанції та позивача на ненадання акту приймання-передачі наданих послуг, а саме послуг з надання правничої допомоги у справі №916/714/25.
Щодо заявлених позивачем витрат за оплату послуг перекладача розмірі 47 955 грн, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням перекладачів.
Згідно з приписами частин 4-7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. 
З наявних матеріалів справи вбачається, що звертаючись із позовом до суду першої інстанції Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. додало до позовної заяви належним чином засвідчені копії документів, переклад яких з англійської та румунської мов на українську здійснено перекладачем ФОП Кіщенко І.О. 
На підтвердження витрат на виконання перекладу документів долучених до позовної заяви, Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. надано копію квитанцій до прибуткового касового ордеру № 89 від 20.01.2025, виданий ФОП Кіщенко І.О. (т.2, а.с. 223).
При цьому, у вказаній квитанції до прибуткового касового ордеру зазначено особу, якій надано послуги з перекладу - представнику Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L., адвокату Бобрику О.А. (згідно з наявним у матеріалах справи ордером останній є уповноваженим представником позивача), ким надано такі послуги - ФОП Кіщенко І.О., а також вид послуги (переклад документів з англійської та румунської мов на українську).
Колегія суддів зауважує, що додані позивачем до позовної заяви переклади документів вчинені на бланку із зазначенням найменування перекладача, його печатки та підпису - ФОП Кіщенко І.О., а також із зазначення, що переклад здійснено саме з англійської та румунської мов на українську.
Відповідно, колегія суддів вважає, що у даному випадку позивачем доведено понесення витрат пов`язаних з перекладом доданих до позовної заяви документів.
Також, колегія суддів зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2025, серед іншого, зобов`язано позивача надати: нотаріально засвідчений переклад на болгарську мову позовної заяви з додатками (у чотирьох примірниках), даної ухвали Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 10.03.2025р. (у чотирьох примірниках), виклик (повідомлення) про день судового розгляду (у чотирьох примірниках), доручення про вручення документів (у чотирьох примірниках), підтвердження про вручення документів (у чотирьох примірниках).
На виконання вимог даної ухвали суду, представник Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. надав нотаріально засвідчений переклад на болгарську мову документів (т.1, а.с. 119).
Також, 07.04.2025 представником позивача було надано до суду першої інстанції нотаріально засвідчений переклад на болгарську мову заяви про уточнення позовних вимог (т.1, а.с. 124).
Такі документи було прийнято місцевим господарським судом та скеровано до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) для подальшого направлення компетентному органу Республіки задля належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи (т. 1, а.с. 125-126).
Відповідне судове доручення було виконано, про що свідчить лист Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 16.05.2025 (т.1, а.с. 131-132).
Наведене свідчить про те, що відповідні переклади документів на болгарську мову були здійсненні позивачем саме на виконання вимог ухвали суду. 
При цьому, на підтвердження здійснення оплати перекладу таких документів, позивачем надано суду квитанції до прибуткового касового ордеру № 1893 від 27.03.2025 на суму 37 000 грн та № б\н від 28.03.2023 на суму 1 600 грн, які видані Бюро перекладів «Platinum» адвокату Бобрик О.А. саме як представнику Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. у зв`язку з перекладом процесуальних документів на болгарську мову у справі №916/714/25 (т.2, а.с. 224-225).
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до зауважень місцевого господарського суду з приводу невірно зазначеного у прибутковому касовому ордері № б\н від 28.03.2023 номеру справи, а саме №916/14/25 замість №916/714/25, оскільки за відсутності доказів на підтвердження того, що позивач та його представник є учасниками справи №916/14/25, в якій так сама як й у справі №916/714/25 здійснювався переклад документів на болгарську мову, це можна вважати лише технічною опискою у написанні номеру справи. 
Інших доказів, які б могли свідчити про наявність сумнівів у здійсненому перекладі та його оплаті наявні матеріли справи не містять, а судом першої інстанції не наведено. 
Відтак, вказані докази дозволяють суду дійти висновку про пов`язаність вказаних витрат з розглядом справи, зокрема, з огляду на те, що такі переклади виконанні на вимогу суду, прийняті судом та надіслані компетентним органом відповідачеві.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладачів у розмірі 47 955 грн.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. у стягненні з STL Marine Bulgaria Ltd витрат на оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн, із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 127, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу задовольнити частково. 
2. Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2025 по справі №916/714/25 в частині відмови Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. у стягненні з STL Marine Bulgaria Ltd витрат на оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн – скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, в решті додаткове рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
« 1. Заяву Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. про ухвалення додаткового рішення у справі №916/714/25 – задовольнити частково.
2. Стягнути з STL Marine Bulgaria Ltd на користь Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L. судові витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 47 955 грн.»
3. У задоволенні решти заяви – відмовити». 
4. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 30.03.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Діброва Г.І.