ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 912/2467/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 (повний текст рішення складено та підписано 03.11.2025, суддя Бестаченко О.Л.) у справі № 912/2467/25
за позовом Олександрійської міської ради
до Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни
про стягнення 121 280,00 грн,

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Кіровоградської області в вересні 2025 надійшла позовна заява Олександрійської міської ради, яка містить вимоги до Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 121 280,00 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6,9256 га за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Леоніда Коваленка, 23а, без договору оренди земельної ділянки, та, відмовляючись у досудовому порядку укласти відповідний договір оренди земельної ділянки, не сплачує передбачену чинним законодавством плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого порушує права власника в особі Олександрійської міської ради.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025, позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, пр. Соборний, 59, код ЄДРПОУ 33423535) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 121 280,00 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, засобами поштового зв`язку, Фізична особа - підприємець Четверня Вікторія Миколаївна, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 03.11.2025; припинити провадження у справі №912/2467/25.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю обставин, що мають значення для справи, викладених у рішенні суду обставинам справи.
Зокрема, заявник апеляційної інстанції зазначає, що вона набула у власність на підставі договору дарування, № 1349 від 13.05.2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. об`єкт нерухомого майна, а саме: 3/20 частки виробничих будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул. Коваленка Леоніда, буд. 23 а.
Фізична особа - підприємець Четверня Вікторія Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_1 ), після набуття у власність вказаного об`єкта нерухомого майна, у додатку 10 до Порядку обліку платників податків і зборів форми №20-ОПП не відображала його, як об`єкт, що використовується у господарській діяльності, не здійснює там виробництва, не здає в оренду. Отже, володіє вказаним об`єктом, як фізична особа.
Водночас наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів.
Пунктом 287.1. статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
За, положеннями пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема: згідно , з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому чиулі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно п. 286.1. ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації .речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (п. 286.5. ст. 286 Податкового кодексу України).
Станом на день звернення до суду з позовом, Четверня В.М. не отримувала податкового повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку за спірну земельну ділянку.
Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах щодо замовлення документації із землеустрою для набуття в оренду земельних ділянок комунальної власності, а також у правовідносинах з користування земельними ділянками без укладення договору оренди.
Для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності суд має встановити факт здійснення відповідачем як фізичною особою-підприємцем на цій земельній ділянці діяльності, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Також в наданих до суду апеляційної інстанції поясненнях, апелянт зауважує на тому, що вона не отримувала поштової кореспонденції і суд розглянув справу за її відсутності. 
Апелянт вважає, що позивач не надав суду першої інстанції доказів, які свідчили, що ФОП Четверня В.М. використовує вказаний об`єкт нерухомого майна у господарській діяльності, що в свою чергу зобов`язує її укладати договір оренди, просила припинити провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, як таке, що не підлягає вирішенню у господарських судах України.
Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою суду від 04.12.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 912/2467/25. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 912/2467/25.
09.12.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою суду від 16.12.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 у справі № 912/2467/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та надання доказів - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
05.01.2026 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про поновлення строку на звернення із апеляційною скаргою. 
Ухвалою суду від 13.01.2026 задоволено заяву Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 у справі № 912/2467/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 у справі № 912/2467/25. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу Олександрійська міська рада просила апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25 - без змін.
Олександрійська міська рада з апеляційною скаргою не погоджується, вважає її безпідставною та необгрунтованою, оскільки : 1) спір між сторонами виник щодо фактичного користування Відповідачем земельною ділянкою без укладеного договору оренди, яка має цільове призначення - «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02)»; 2) відповідач являється власником об`єкта нерухомого майна - виробничі будівлі та споруди, які розміщена на спірній земельній ділянці, а не об`єктів житлової нерухомості; 3) відповідач, в установленому законом порядку, зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа підприємець, місцезнаходження: 28000. АДРЕСА_2 . Таким чином, в силу приписів ч. 2 ст. 5. н. 6 ч. 1 ст. 20 ПІК України, спір який виник між Олександрійської міською радою та ФОН Четверня В.М. щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6.9256 га по вул. Леоніда Коваленка, 23а в м. Олександрії, належить розглядати в порядку господарського судочинства - Господарським судом Кіровоградської області.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює (визначає) Податковий кодекс України (абз. 1 п. 1 ст. 1 ПК України).
ФОП Четверня ІЗ.М. не уклала з Олександрійською міською радою договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3510300000:15:653:0048, речова право на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі прав не зареєструвала. Як наслідок, за правилами пунктів 285.1, 285.6 статті 285 ПК України, контролюючі органи не мали можливості здійснювати нарахування ФОП Четверні В.М. сум орендної плати за спірну земельну ділянку та надсилати податкові повідомлення-рішення про внесення орендної плати, про які (податкове повідомлення-рішення) апелент зазначає в апеляційній скарзі.
Олександрійська міська рада також не погоджується з позицією апелянта, що контролюючим органом нарахування сум податку не проводилося, на день звернення до суду з позовом. Четверня В.М. не отримувала податкового повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку за спірну земельну ділянку, як на закону підставу не розглядати даний спір в порядку господарського судочинства та на безпідставність стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, є помилковим та таким, що не ґрунтується но нормах закону.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати сумі 121 280.00 грн. як з фактичного користувача земельної ділянки за кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, на якій розташоване нерухоме майно, власником якого є Відповідач, на підставі ст. 1212 ЦПК України, а також щодо розгляду даного спору в порядку господарського судочинства, є законним та обґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, а також подані апелянтом пояснення, прийнявши до уваги відзив, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6,9256 га за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Леоніда Коваленка, 23а, без договору оренди земельної ділянки, та, відмовляючись у досудовому порядку укласти відповідний договір оренди земельної ділянки, не сплачує передбачену чинним законодавством плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого порушує права власника в особі Олександрійської міської ради.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.09.2025 № 443258431, Четверня Вікторія Миколаївна на підставі договору дарування, серія та номер: 1349, виданий 13.05.2024, видавник: приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіна І.В. є власником об`єкта нерухомого майна, а саме: 3/20 частки виробничих будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (спільна часткова власність).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 №5245-VІ, який набрав чинності з 01.01.2013, визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" та з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у п.п. "а" і "б" п. 4 цього розділу.
Приписами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.08.2025 № НВ-0001731612025 03.10.2022 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 6,9256 га, кадастровий номер 3510300000:15:653:0048, місце розташування АДРЕСА_3 (а.с. 10-15). Земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6,9256 га по АДРЕСА_3 , форма власності комунальна, власник - Олександрійська міська рада, є сформованою як об`єкт цивільних прав з 03.10.2022.
Четверня Вікторія Миколаївна, з моменту набуття права власності (13.05.2024) є власником (3/20 частки) об`єкта нерухомого майна (виробничі будівлі та споруди), що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (спільна часткова власність) і з 14.05.2024 використовує земельну ділянку площею 6,9256 га, кадастровий номер 3510300000:15:653:0048, що належить до земель комунальної власності Олександрійської територіальної громади в особі Олександрійської міської ради, без передбаченого чинним законодавством договору оренди земельної ділянки.
Земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048 має цільове призначення ділянки: 11.02 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком", а Четверня Вікторія Миколаївна є власником об`єкта нерухомого майна - виробничі будівлі та споруди, які розміщена на спірній земельній ділянці, а не об`єктів житлової нерухомості, позовні вимоги заявлені до неї, саме як до суб`єкта підприємницької діяльності - Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни (дата державної реєстрації: 12.11.2018).
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.09.2025 №307320489246 (станом на день відкриття провадження у справі № 912/2467/25), за якою видами діяльності Фізичної особи - підприємця Четверні Вікторії Миколаївни є: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); 38.32 Відновлення відсортованих відходів; 43.32 Установлення столярних виробів; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Предметом позову в даному випадку у справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цій об`єкт розміщений.
Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Нормами ст. 13, 14 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади. Земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до законодавства.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до законодавства питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 125 Земельного кодексу визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.
Як встановлено господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, з 13.05.2024 Відповідач належним чином не оформила право користування 3/20 частинами земельної ділянки за адресою: м. Олександрія, вул. Леоніда Коваленка, буд. 23а, на якій перебуває нерухоме майно (виробничі будівлі та споруди), що є власністю (спільною частковою) останньої, та не уклала з Олександрійською міською радою відповідного договору оренди.
Так, судова колегія зазначає, що на підставі ч. 1, ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду зауважує, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, оскільки у разі, коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Такі висновки апеляційного суду відповідають сталій практиці Верховного Суду при розгляді даної категорії спорів, та, зокрема, правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13).
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.
З аналізу змісту норм ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, абз. 4 ч. 1 ст. 144, абз. 5 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
Так, з матеріалів господарської справи вбачається, що відповідач зберегла (заощадила) в себе майно - кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою, кадастровий номер 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6,9256 га по вул. Леоніда Коваленка, 23а в м. Олександрії. Збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій Відповідача з моменту набуття Відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна (виробничі будівлі та споруди), що розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Леоніда Коваленка, 23а.
Це є проявом правової природи нерухомого майна. Набуті відповідачем будівлі та споруди будучи, згідно зі ст. 181 Цивільного кодексу України, нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаною з цією земельною ділянкою. Тому передача відповідачеві права власності на будівлі та споруди автоматично призвела до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці будівлі та споруди.
Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.
Правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, пп.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.
В той же час, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що відповідач зберегла майно саме за рахунок позивача, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3510300000:15:653:0048, загальною площею 6,9256 га по вул. Леоніда Коваленка, 23а в м. Олександрії, на якій розташований належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомості, належить до земель комунальної власності Олександрійської територіальної громади в особі Олександрійської міської ради. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є Олександрійська територіальна громада в особі Олександрійської міської ради.
Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.
Податковим кодексом України визначено, що оренда плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
З урахуванням зазначеного, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
За відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини, обґрунтованим та правомірним є застосування ст. 286 Податкового кодексу України за аналогією у спірних правовідносинах і, як наслідок, розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності і на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо. Подібного правового висновку дотримується Верховний Суд, зокрема, в Постановах від 04.10.2022 у справі №922/2828/20, від 17.08.2022 у справі № 922/1646/20.
Отже, Олександрійська міська рада, як власник сформанованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер внаслідок користування відповідачем, без оформлення договору такою земельною ділянкою, має право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати в порядку діючого законодавства. 
Як слідує з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку, що розрахунок є правильним та у відповідності до вимог чинного законодавства щодо безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, який проводився на підставі нормативної грошової оцінки сформованої земельної ділянки, коефіцієнтів індексації із врахуванням по роках та відповідно прийнятих ставок щодо сплати орендної плати, згідно рішення сесії Олександрійської міської ради.
Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та з врахуванням площі земельної ділянки. Судова колегія погоджується з обгрунтованістю розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів, у зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог є правильним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства України та обставинам справи, а доводи апелянта не спростовують викладеного.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Четверня В.М. на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25 залишається без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Оскільки загальна ціна позову становить 121 280,00 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Четверня Вікторії Миколаївни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25 залишити без змін.
Поновити дію рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2025 по справі № 912/2467/25.
Судові витрати ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя О.В.Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін