ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/773/26 Справа № 185/14694/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самоткан Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Киричка Г.О. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.,  

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2026 року 22 листопада 2025 року о 19 год. 35 хв. по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлограді Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (сухість ротової порожнини, млява мова, не реагують зіниці ока на промені світла). Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння в медичному закладі відмовився під безперервну відео фіксацію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. (Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 520810 від 22 листопада 2025 року).
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені поліцейським в електронному протоколі про адміністративне правопорушення від 22.11.2025 року, не відповідають ознакам наркотичного чи іншого сп`яніння, визначеним у п.4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вважає, що сам протокол про адміністративне правопорушення за відсутності інших доказів не є належним і допустимим доказом у розумінні ч.1 ст.251 КУпАП. Зауважує, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які підтверджують перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля в момент зупинки працівниками поліції. Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, в матеріалах справи відсутня постанова про вчинення останнім адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у зв`язку з чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними і допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає, що судом не враховано, що рапорт поліцейського, який знаходиться в матеріалах справи, не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та сам по собі не є належним об`єктивним доказом вчинення особою правопорушення. Звертає увагу, що пояснення ОСОБА_1 не є достатньою підставою для висновку про його винуватість, а сам факт визнання ОСОБА_1 вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів. Крім того, зазначає, що фіксація відмови ОСОБА_1 від проходження обов`язкового медичного огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння працівниками поліції на боді камеру не проводилася, оскільки була здійснена на власний мобільний телефон, що є порушенням вимог Інструкції. Тому вважає долучені до матеріалів справи відеозаписи неналежними та недопустимими доказами. 
Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Киричок Г.О. у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи. Адвокат надіслав до суду клопотання, у якому просив розгляд апеляційної скарги здійснити без його участі, у зв`язку з чим апеляційний перегляд здійснено за відсутності вказаних осіб.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 520810 від 22 листопада 2025 року, в якому вказані обставини інкримінованого адміністративного правопорушення, який містить підпис правопорушника; поясненнями ОСОБА_1 від 22 листопада 2025 року, відповідно до яких останній зазначає, що напередодні вживав наркотичну речовину марихуану «Канабіс»; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 листопада 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направляється на огляд до закладу охорони здоров`я та від огляду відмовився; відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку; копією посвідчення водія та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмову останнього від проходження огляду.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що складання адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП було здійснено безпідставно, оскільки факт керування  ОСОБА_1 автомобілем не доведено, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, яким зафіксованорух транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_1 . І хоча даним відеозаписом не зафіксовано перебування ОСОБА_1 за кермом зазначеного автомобіля в момент зупинки працівниками поліції 22 листопада 2025 року о 19 год. 35 хв. по вул. Дніпровській, 334 в м. Павлограді Дніпропетровської області, проте містить інформацію про те, що під час розмови з інспектором поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі серії ЕПР1 № 520810 від 22 листопада 2025 року, підтвердив факт керування транспортними засобом та вживання наркотичних засобів, відмовився від проходження медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння та був попереджений працівником поліції про відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження зазначеного огляду. 
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Доводи апеляційної скарги захисника, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки знятий на мобільний телефон, не мають під собою підґрунтя, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зафіксована на наданих відеозаписах інформація є достатньою та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами на підтвердження обставин, що мають значення для справи.
До того ж, апелянтом не надано доказів, що відеофіксація здійснена на мобільний телефон. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що відео здійснено з реєстратора та бодікамери 797029.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 підписав його без будь-яких зауважень чи заперечень.
Відтак, долучений до справи відеозапис у відповідності до ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови.
До того ж, апеляційним судом взято до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 , наявні в матеріалах справи, якими він підтверджує обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема те, що 22.11.2025 року о 19.35 год. він рухався на своєму автомобілі «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Дніпровській в м. Павлограді, коли проїздив будинок №334 його зупинили працівники поліції. В ході перевірки документів один з працівників поліції запідозрив його у вживанні наркотичних речовин, на підставі чого йому запропонували пройти медичний огляд для встановлення стану наркотичного сп`яніння, на що він спочатку погодився, а коли поставив автомобіль, поміркувавши вирішив відмовитись, так як на передодні вживав наркотичну речовину марихуану «Канабіс». 
Щодо доводів апелянта про незаконність зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд зауважує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст.130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.
Окрім цього, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений Правилами дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.
Відтак, вимога працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність  ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відтак оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Киричка Г.О. — залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот