Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року Справа№200/993/26 

Суддя Донецького окружного адміністративний суд Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02.12.2025 №051330003973; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити з 25.11.2025 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового стажу період навчання з 15.07.1989 по 15.06.1992 роки та періоди роботи з 02.06.1986 по 31.07.1986, з 09.11.1987 по 14.07.1988, з 16.11.1988 по 01.07.1989, з 26.08.1992 по 14.08.1994 роки згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 року та зарахувавши до спеціального стажу період навчання 15.07.1989 по 15.06.1992 роки та періоди роботи з 26.08.1992 по 14.08.1994, з 11.10.2017 по 17.10.2025, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.
В обґрунтування позову вказано, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії мала відповідний стаж достатній для призначення пенсії за вислугу років.
Однак спірним рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії та через відсутність необхідної кількості стажу.
Вважаючи такі висновки органу пенсійного фонду протиправними, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у відповідача, яких, на думку суду, не вистачало для всебічного та об`єктивного розгляду справи.
Відповідачем у встановлений судом строк надано відзив на позовну заяву, де зазначено наступне.
25 листопада 2025 року позивач звернулась до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Вік позивача на дату звернення за призначенням пенсії за віком становить – 54 роки.
Під час розгляду заяви встановлено, що страховий стаж Позивача складає – 33 роки 09 місяців 08 днів; стаж за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року складає – 22 роки 08 місяців 22 дні.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви зараховано всі періоди роботи; до страхового стажу не зараховано період навчання, згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 16 червня 1992 року, оскільки прізвище, зазначене в документі, не відповідає прізвищу, зазначеному в свідоцтві про шлюб (актовий запис про шлюб).
Відповідачем 02 грудня 2025 року прийнято рішення № 051330003973 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058- ІV (далі - Закон № 1058-ІV), у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.
Відповідачем наголошено, що ні пунктом “е” статті 55 Закону № 1788-XII, ні постанова Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років“, ні Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, не містять правових норм, які б передбачали зарахування періоду навчання у вищому чи середньому спеціальному навчальному закладі до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону № 1788.
Отже, період навчання не входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.
Щодо зарахування до спеціального стажу періоду з 26 серпня 1992 року по 14 серпня 1994 року зазначено таке.
Згідно з нормами статті 51 Закону № 1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Виходячи зі змісту статей 51,55 Закону № 1788-XII можна дійти висновку, що до спеціального стажу зараховується лише період фактично виконаної роботи, а період відпустки по догляду за дітьми до трьох та шести років не враховуються.
Таким чином, позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а рішення Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області від 02 грудня 2025 року № 051330003973 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ та Закону № 1058-ІV є законним, обґрунтованим та таким що прийнято відповідно до норм чинного законодавства.
Стосовно підстав не зарахування інших періодів до стажу, визначених у позовній заяві, відповідачем пояснень не надано.
Третьою особою надані пояснення з приводу заявлених позовних вимог, де зазначено наступне.
Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та перевірялася спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення від 02.12.2025 №051330003973 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 55 Закону – 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
За результатом розгляду заяви від 25.11.2025, наданими документами, індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 склав 33 роки 09 місяців 08 днів, в тому числі стаж роботи відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 на посадах працівника освіти станом на 11.10.2017 — 22 роки 08 місяців 22 дні.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів з 02.06.1986 по 31.07.1986, з 09.11.1987 по 14.07.1988, з 16.11.1988 по 01.07.1989 та з 26.08.1992 по 14.08.1994 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 року.
На титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 та з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 не підтверджено відповідно до вимог пункту 2.13 Інструкції № 58. Для підтвердження зміни прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 надано виписку з актового запису про шлюб від 14.11.2025. Зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено. Підстави для розгляду записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 відсутні.
Документи, що підтверджують вищезазначені періоди роботи, для розгляду не надавалися.
До страхового стажу не зараховано період навчання в Горлівському педагогічному інституті іноземних мов імені Н.К.Крупськой з 01.09.1987 по 15.06.1992 згідно диплому серії НОМЕР_3 від 16.06.1992, оскільки прізвище, зазначене у дипломі – « ОСОБА_5 », не відповідає прізвищу, зазначеному у свідоцтві про шлюб (актовий запис про шлюб) – « ОСОБА_3 ».
Згідно із записами 7-9 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 року позивачку 01.09.1987 було зараховано до числа студентів заочної форми навчання факультету англійської мови, а з 15.07.1989 переведено на денну форму навчання, з 15.06.1992 вибула у зв`язку із закінченням навчання. Трудова книжка розгляду не підлягає, оскільки не підтверджено зміну прізвища заявниці.
Документи, що підтверджують вищезазначений період навчання, для розгляду не надавалися.
До спеціального стажу працівника освіти не зараховано період роботи з 26.08.1992 по 14.08.1994 (запис 10-11) на посаді вчителя німецької мови Краснополянської середньої школи Антрацитовського району Луганської області, оскільки записи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 не підлягають розгляду. Документи, що підтверджують вищезазначений період роботи, для розгляду не надавалися.
В запису про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю законодавства, що не відповідає вимогам пункту 2.3 Інструкції № 58, згідно якого записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи на посаді вчителя англійської мови в закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 9 з 11.10.2017 по 17.10.2025 відсутні.
Враховуючи викладене, на переконання третьої особи, відповідач прийняв законне та обгрунтоване рішення від 02.12.2025 № 051330003973 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 55 Закону – 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
25 листопада 2025 року позивач звернулась до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення від 02.12.2025 №051330003973 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 55 Закону – 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
В оскаржуваному рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до стажу за вислугу років зараховано всі періоди роботи; до страхового стажу не зараховано період навчання, згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 16 червня 1992 року, оскільки прізвище, зазначене в документі, не відповідає прізвищу, зазначеному в свідоцтві про шлюб (актовий запис про шлюб).
Позивач, окрім рішення оскаржує незарахування відповідачем до страхового стажу період навчання з 15.07.1989 по 15.06.1992 роки та періоди роботи з 02.06.1986 по 31.07.1986, з 09.11.1987 по 14.07.1988, з 16.11.1988 по 01.07.1989, з 26.08.1992 по 14.08.1994 роки згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 року та зарахувавши до спеціального стажу період навчання 15.07.1989 по 15.06.1992 роки та періоди роботи з 26.08.1992 по 14.08.1994, з 11.10.2017 по 17.10.2025, що дають право на призначення пенсії за вислугу років
За встановлених фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована таким.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 2 Закону №1788-XII передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до 01.04.2015) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII викладено у такій редакції: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII внесено зміни до статті 55 Закону №1788-XII, та в абзаці першому пункту «е» слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років і».
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.
У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до статті 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Установлення положеннями Закону №1788-XII віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення та позбавленням вказаних осіб права на соціальний захист.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 04.06.2019 відновлено дію пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII в редакції до 01.04.2015 щодо права працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення на пенсію за вислугу років незалежно від віку при такій умові: наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).
Відповідно до розділу 2 Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, освітні працівники загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл, а саме: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Отже, із наведених вище норм Закону №1788-ХІІ та Переліку №909 слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, зокрема, вчителі та педагоги-організатори, які працювали, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону 1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 2.4 розділу II Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Згідно з пунктом 2.8 розділу II Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 12.08.1993 Кабінетом Міністрів України постановою №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача на момент звернення складав: 33 роки 09 місяців 08 днів, в тому числі стаж роботи відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 на посадах працівника освіти станом на 11.10.2017 — 22 роки 08 місяців 22 дні.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986, у спірні періоди, позивач працювала: 
з 02.06.1986 по 31.07.1986 роки працювала на посаді поштарки Дзержинського міського вузла зв`язку (запис № 1- 2);
з 09.11.1987 по 14.07.1988 роки працювала на посаді поштарки Дзержинського міського вузла зв`язку (запис № 3-4);
з 16.11.1988 по 01.07.1989 роки працювала помічником вихователя Шахти ім. «Артема» (запис № 5-6);
з 15.07.1989 року переведена на денну форму навчання з заочної форми, 15.06.1992 вибула у зв`язку із закінченням навчання (запис № 8-9);
з 26.08.1992 по 14.08.1994 роки працювала на посаді вчителя німецької мови в Красноплянській середній школі Антрацитовського району Луганської області (запис № 10-11);
з 01.09.1994 працювала на посаді вчителя англійської мови в загальноосвітній школі № 9 з подальшими змінами назв (запис № 12-18), запис про звільнення відсутній.
Згідно довідки № 271 від 12.11.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 9 Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області на посаді вчителя англійської мови з 01.09.1994 року (наказ по ЗОШ №9 від 01.09.1994 № 178) по 24.10.2025 року (наказ по ЗЗСО № 9 від 17.10.2025 № 53-к/тр).
Згідно наказу від 17.10.2025 № 53-к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя англійської мови з 24.10.2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років (ст. 38 КЗпП України).
Навчання в Горлівському педагогічному інституті іноземних мов імені Н.К.Крупськой з 01.09.1987 по 15.06.1992 підтверджено дипломом серії НОМЕР_3 від 16.06.1992.
Відповідно до форми ОК-5 спеціальний стаж позивача з 1999 по жовтень 2025 року облікований за кодом ЗП3055Е1, передбачений Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (Додаток 3) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: - працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях до 29.07.1993 здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція №162), а з 29.07.1993 відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція №58).
Під час заповнення та внесення змін до трудової книжки позивача діяли норми Інструкції №162.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 у трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно п.2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Вказані положення також передбачені Інструкцією №58, яка діє з 29.07.1993 року (пункти 2.11 та 2.13).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи та навчання до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
У даному випадку записи трудової книжки позивача містять повні відомості, засвідчені підписами посадових осіб та відбитками печаток. 
Суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
До того ж суд наголошує, що саме по собі не вірне тлумачення та написання прізвища при перекладі з російської мови на українську в документах про навчання або трудову діяльність не можуть бути підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу.
Відтак суд не погоджується із доводами відповідача щодо неврахування до стажу періоду навчання та періодів роботи позивача вказаних у її трудовій книжці та дипломі.
Щодо зарахування періоду навчання до спеціального стажу суд враховує наступне.
Згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Верховний Суд у постановах від 24.12.2019 по справі №442/4963/17 та від 18.06.2020 по справі №676/3013/17 сформулював висновок, що з огляду на положення п. е ст. 55 та п. д ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
Період навчання підтверджений дипломом та записом в трудовій книжці, отже з урахуванням висновків суду, вказаний період повинен бути зарахований до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років
Разом із вищевказаним, суд повторно зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутого після 11 жовтня 2017 року.
Обмеження пунктом 2.1 розділу XV Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно, спеціальний стаж визначається не станом на 11.10.2017, а станом на дату звернення за призначенням пенсії.
Аналогічне правозастосування здійснено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21.
Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач керувався редакцію пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, які визнані неконституційними, оскільки з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 №440/1286/20.
Отже, належною для застосування є редакція пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, яка передбачає наявність спеціального стажу від 25 до 30 років.
Таким чином, період роботи після 11.10.2017 підлягає врахуванню - як стаж за вислугу років (спеціальний).
Разом з тим, у даному випадку, достатньо, що спеціальний стаж роботи позивача становить від 25 до 30 років, оскільки підлягає врахуванню період роботи після 11.10.2017 як стаж за вислугу років (спеціальний).
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач звернулась за призначенням пенсії за вислугу років. Позивачу на момент звернення виповнилося 54 роки. Разом з тим, умова щодо досягнення необхідного віку відсутня.
Таким чином, на час звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, позивач відповідала умовам для її призначення, у разі зарахування спірних періодів до спеціального стажу.
Позаяк підставою для прийняття спірного рішення відповідача слугувала саме відсутність у позивача необхідного спеціального стажу (за вислугу років), що спростовується наведеним вище, тому суд дійшов висновку, що вказане рішення є протиправним, таким, що прийняте усупереч вимогам чинного законодавства.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02.12.2025 №051330003973 підлягає скасуванню в судовому порядку.
Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд враховує, наступне.
Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.
У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України 2 критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, позовна вимога у частині зобов`язального характеру підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового та спеціального стажу спірних періодів трудової діяльності та навчання.
Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-263 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ЄДРПОУ 13358826), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84116, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02.12.2025 №051330003973 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до страхового стажу період навчання з 15.07.1989 по 15.06.1992 роки та періоди роботи з 02.06.1986 по 31.07.1986, з 09.11.1987 по 14.07.1988, з 16.11.1988 по 01.07.1989, з 26.08.1992 по 14.08.1994 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1986 року та зарахувавши до спеціального стажу період навчання з 15.07.1989 по 15.06.1992 та періоди роботи з 26.08.1992 по 14.08.1994, з 11.10.2017 по 17.10.2025, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ЄДРПОУ 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.
Повний текст судового рішення складено 12.03.2026. 

Суддя І.В. Буряк