125/1757/25
2/125/654/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2026 року         м. Бар 

Барський районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Хитрука В.М. 
секретар судового засідання Рашевська О.Г. 

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у вигляді одноразової виплати на утримання дитини, яка навчається 
ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 , яка досягла повноліття, навчається у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса, потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її батьком, працездатний, має працездатний вік, в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у вигляді одноразової виплати у розмірі 133 075,00 грн. та судові витрати. 
Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 11.12.2025 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження.
У строк, що визначений в ухвалі суду відповідач відзиву не подав.
Клопотань чи заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін до суду не надходило.
Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Та обставина, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час досягла повноліття, стверджується копією свідоцтва про її народження.
Відповідно даних довідки № 12/0606-21 від 06.02.2025 року, виданої Донецьким національним університетом імені Василя Стуса ОСОБА_3 є студенткою третього курсу денної форми навчання за державним замовленням. 
За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Позивачем не надано суду доказів того, що повнолітня дочка ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , що дає її право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. 
Даних про те, що позивач уповноважена дочкою на звернення до суду з розглядуваним позовом, у розпорядження суду не надано.
За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. ст. 30, 34 ЦК України з досягненням 18 - річного віку особа набуває здатності самостійно здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).
Ст. 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у встановлених законом випадках звертатися до суду із заявами про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.
Відповідно до вище наведеної норми ч. 3 ст. 199 СК України позивачеві надано право звернення до суду з позовом в інтересах її повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на її утримання за умови спільного з нею проживання. 
Однак, з огляду на те, що дочка має повну цивільну процесуальну дієздатність, суд вважає, що саме повнолітня дочка сторін має бути позивачем у такій справі у частині стягнення аліментів на її утримання, а аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь позивача як матері, яка звернулась до суду з позовом.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Приймаючи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у справі по спору, що виник із правовідносин, пов`язаних з аліментними зобов`язаннями батька повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання дочки не підлягають задоволенню. Позивачеві, таким чином, не належить право вимоги за розглядуваним позовом в частині стягнення аліментів на утримання дочки. 
Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. 
Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Натомість, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у вигляді одноразової виплати у розмірі 133 075,00 грн., що не передбачено Сімейним кодексом України.
Суд може присудити аліменти одноразово у виняткових випадках, наприклад, для покриття витрат на лікування чи догляд, якщо батьки є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід. Також це можливо, якщо батьки уклали нотаріальний договір про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Одноразова виплата може бути стягнута тільки на лікування та догляд хворих батьків. 
Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.
Посилання позивача у позові на ст. 190 СК України є помилковими, оскільки вказана стаття визначає порядок припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно а не стягнення аліментів на повнолітню дитину. 
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніх доказів на підтвердження того, що дитина проживає разом із позивачем, потребує матеріальної допомоги, в зв`язку із навчанням, та що ці витрати здійснюються саме позивачем, матеріали справи не містять. Це позбавляє суд можливості проаналізувати майновий стан відповідача та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, інші обставини їх життя, що мають значення для справи. 
Визначена позивачем сума 133 075,00 грн. не обґрунтована. 
Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у вигляді одноразової виплати СК України не передбачено. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право отримання аліментів на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, а також не доведено обставин, які б свідчили про наявність у позивача та повнолітньої доньки потреби в майновій допомозі саме у зв`язку з її навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), а тому у задоволенні позову про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дитини, яка продовжує навчання слід відмовити. 
А тому суд, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, 

ВИРIШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у вигляді одноразової виплати на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, - відмовити повністю. 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11.03.2026 року. 
Суддя: