ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 953/5211/23
провадження № 51-3765 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023220000000255, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Харкова, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року  ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення з 17 по 19 травня 2023 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
Харківський апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 04 липня 2024 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив 
ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання для виконання вироку.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2023 року по 19 травня 2023 року включно.
В решті вирок залишено без змін.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 червня 2025 року вирок Харківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Харківського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок в цій частині, яким призначено ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки
1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 03.01.2025.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2023 року по 19 травня 2023 року включно.
В решті вирок залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 07 квітня 2023 року, в період часу з 15:11 до 15:29, знаходячись біля ліфту у тамбурі біля своєї квартири АДРЕСА_2 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 блістер з трьома пігулками наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього грошові кошти у сумі 300 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. В цей же день, о 15:35, біля будинку № 4-Г по вул. Героїв Праці у м. Харкові ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції блістер з трьома пігулками білого кольору, які є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0, 0745 грам.
Крім того, 17 травня 2023 року, в період часу з 16:07 до 16:09, ОСОБА_7 , діючи повторно, знаходячись біля ліфту у тамбурі біля своєї квартири за вищевказаною адресою, під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 чотири пігулки наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього гроші у сумі 400 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. В цей же день, о 17:05, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, б. 2/1,
ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції чотири пігулки білого кольору, які є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0951 грам.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його підзахисного ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Зазначає, що обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, що були враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, а саме: наявність діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; перебування засудженого під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії (F 11.22); наявність прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія III та хронічного вірусного гепатиту С; перебування на його утриманні непрацездатної матері з інвалідністю
2 групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу. 
Разом з цим, сторона захисту не погоджується та вважає такими, що не відповідають матеріалам справи висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 ніде не працює і не має постійного джерела доходів, оскільки засуджений надає соціальні послуги по догляду за матір`ю. Так, ОСОБА_7 відноситься до суб`єктів, що надають соціальні послуги, а його праця з догляду за особою, яка не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, є інвалідом 2-ої групи, оплачується державою та прирівнюється до праці, оскільки такі послуги надаються на постійній основі. 
Крім цього, апеляційний суд врахував обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , - вчинення інкримінованих злочинів в умовах воєнного стану, яка не була встановлена місцевим судом в ході розгляду справи, чим фактично вийшов за межі апеляційних вимог прокурора та погіршив правове становище обвинуваченого. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримали.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за частинами 1 та 2 статті 307 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Як убачається з вироку місцевого суду, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також визнавши обставинами, що пом`якшують покарання: на підставі ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відповідно до ч. 2 вказаної статті - активне сприяння встановленню істини в суді; наявність прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія ІІІ та хронічного вірусного гепатиту С; наявність діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів; перебування під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії (F 11.22); перебування на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері з інвалідністю 2-ої групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу, які вважав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість призначення за частинами 1 та 2 статті 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу та на підставі ст. 70 КК України остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
Разом з цим, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, суд взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який має середню освіту, неодружений, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів; перебуває під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії (F 11.22), має захворювання: ВІЛ-інфекція, клінічна стадія ІІІ та хронічний вірусний гепатит С, має зареєстроване та фактичне місце проживання, перебування на його утриманні непрацездатної матері з інвалідністю 2-ої групи, відсутність судимості та збитків або шкоди в результаті вчинення кримінальних правопорушень.
Не погодившись із вироком суду прокурор звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції скасував вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, при цьому зазначив, що навіть попри наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який не працює, не має міцних соціальних зв`язків, що може свідчити про його існування саме за рахунок вчинення кримінальних правопорушень, відсутні підстави стверджувати, що обрана судом першої інстанції форма відбування покарання зі звільненням від його відбування з випробовуванням є виваженою, справедливою та такою, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України.
З урахуванням наведеного вказаний суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого у даному випадку можливе лише у разі реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які його обтяжують, дають підстави для при призначення обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статі, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Як слідує із оскаржуваного вироку, апеляційним судом враховано, що кримінальні правопорушення ОСОБА_7 були вчинені під час воєнного стану, що не свідчить про вихід вказаного суду за межі апеляційних вимог прокурора та відповідно про погіршення правового становища обвинуваченого.
Крім цього, відповідно до довідки № 3417/05/80 від 21 серпня 2023 року Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, ОСОБА_7 надавав соціальні послуги з догляду за матір`ю з 01.07.2023 по 30.06.2024, тому колегія суддів вважає неспроможними посилання захисника в обгрунтування доводів скарги на вказану довідку. 
Оскільки кримінальний закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Харківського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3