Справа № 161/20011/25 
Провадження № 2/161/1717/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Антіпової Т.А. 
за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 16 жовтня 2022 року у сумі 6000 доларів США. 
Вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2022 року  ОСОБА_1 (позикодавець) та  ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики, згідно з умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 6000 доларів США. За вказаним договором позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у розмірі 6000 доларів США не пізніше 10.02.2023 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, відсотки не сплатив. 
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 16 жовтня 2022 року в розміри 6000 доларів США.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 5). 
21 жовтня 2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 7-8).
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 9).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 25).
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 24).
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. 
Однак, до суду повернувся конверт із відміткою ДП «Укрпошта» про причини невручення - адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 29-31,36-37).
Окрім цього, відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду та направлення смс-повідомлення на номер телефону відповідача (а.с. 13,18-19,26,28,34-35).
Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 16 жовтня 2022 року  ОСОБА_2 власноручно написав розписку (а.с. 2), в якій ствердив те, що взяв у борг в  ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 6000 $ (шість тисяч доларів США), зобов`язався повернути позику вчасно - до 10 лютого 2023 року в повній сумі.
По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, відсотки не сплатив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16 викладені такі правові висновки: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. 
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику».
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, 16 жовтня 2022 року  ОСОБА_1 (позикодавець) та  ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики, згідно з умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 6000 доларів США. За вказаним договором позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у розмірі 6000 доларів США не пізніше 10.02.2023 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, відсотки не сплатив, що підтверджується оригіналом розписки, яка була оглянута під час судового розгляду справи. 
Тому, суд дійшов висновку щодо застосування, в даному випадку, частини другої статті 533 ЦК України, оскільки, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. 
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року при розгляду справи № 500/5194/16. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови договору позики, позовні вимоги  ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому із відповідача  ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 16 жовтня 2022 року у розмірі еквівалентному6000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, що повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 488, 80 гривень, що становить 1 відсоток ціни позову, який, відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на день подання позовної заяви до суду, 29.09.2025 року, становив 41.48 гривень.
На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

 
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 жовтня 2022 року у розмірі еквівалентному 6000 (шість тисяч) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 2 488 (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач:  ОСОБА_1 ,адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т.А. Антіпова