ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/1229/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
офісу ГП - Пономаренко А.Є.
позивача - 1 - не з`явився
позивача - 2 - не з`явився
відповідача - Субочев С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 (у складі колегії суддів: Істоміна О.А. (головуючий), Медуниця О.Є., Стойка О.В.)
та рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2025 (суддя Добреля Н.С.)
за позовом Слобідської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі:
1. Харківської міської ради
2. Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована механізована колона №23"
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 04.04.2025 керівник Слобідської окружної прокуратури міста Харкова (далі - Прокурор, Скаржник) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - Рада, Позивач-1) та Департаменту з будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (далі - Департамент, Позивач-2) до ТОВ "Спеціалізована механізована колона №23" (далі - ТОВ "СМК № 23", Відповідач) та просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача-1 грошові кошти в сумі 6 469 080 грн. 
1.2. В обґрунтування позовних вимог Прокурор послався на порушення Відповідачем умов договору від 29.05.2017 №201 про закупівлю робіт з капітального ремонту комплексу транспортних споруд по проспекту Льва Ландау в м. Харкові (далі також Договір), що полягали у поставці неякісних конструкцій опор, які не відповідали проектній документації та вимогам діючого законодавства, що призвело до завищення вартості виконаних робіт та спричинило державним інтересам збитки у заявленому до стягнення розмірі 6 469 080 грн.
За доводами Прокурора, в актах приймання виконаних робіт підрядником відображено монтаж 73 опор контактної мережі, які не відповідали проектній документації. Позиція Прокурора ґрунтується, зокрема, на висновках ревізора, який дійшов висновку, що встановлені опори фактично не були новими, а мали ознаки попереднього використання.
Прокурор вважає доведеним повний склад правопорушення задля настання цивільно-правової відповідальності Відповідача. Як протиправність він визначає про відступ ТОВ "СМК № 23" від проектної документації шляхом встановлення 73 опор, які наче б то були вживаними та не відповідали технічним вимогам. Суму збитків Прокурор ототожнює з вартістю таких опор, вказуючи, що замовник сплатив за нові конструкції, тоді як фактично отримав інші матеріали, що йому завдало майнової шкоди у розмірі 6 469 080 грн. 
Причинний зв`язок, на переконання Прокурора, полягає у тому, що саме використання невідповідних опор спричинило надлишкові бюджетні витрати, а вина Відповідача випливає із самого факту встановлення таких конструкцій та відображення їх у актах КБ-2в і КБ-3.
Додатково Прокурор посилається на висновок судового експерта Харківського НДЕКЦ МВС від 23.01.2020 №8/13СЕ-20, у якому наведено розрахунок розміру надмірно сплачених коштів за виконані підрядником роботи. Згідно з цим висновком, сума таких надлишкових виплат складає 6 469 080 грн (з урахуванням ПДВ).
1.3. Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.04.2025 позовну заяву Прокурора передано за виключною підсудністю до Господарського суду Харківської області.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.09.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, в задоволенні позову відмовлено повністю.
2.2. Суди виходили з того, що Прокурором не доведено всіх елементів складу господарського правопорушення, зокрема не встановлено протиправної поведінки Відповідача, наявності збитків та причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та сплатою надлишкової суми. Суди послалися на те, що роботи за Договором були прийняті замовником без будь-яких зауважень, відповідні акти погоджені та підписані належним чином, а претензій у гарантійний строк Позивачами не заявлено. Також суди зазначили, що наданий Прокурором висновок за результатами економічної експертизи був виконаний у межах іншого кримінального провадження, стосувався інших посадових осіб, ґрунтувався на неповному комплекті документів та не може бути достовірним доказом наявності збитків саме з боку Відповідача. 
Довідки ревізора суди до уваги не взяли з огляду на норми статті 98 Господарського процесуального кодексу України. 
За висновками судів попередніх інстанцій, посилання Прокурора на окремі листи та документи 2019 року як на підтвердження того, що Відповідач нібито визнавав дефектність встановлених опор, не стосуються виконання саме Договору №201, не походять від замовника або служби технічного нагляду та не складені в межах передбаченого договором механізму фіксації недоліків. Зі змісту таких листів вбачається, що вони стосуються виключно питання корозійної стійкості окремих металевих елементів на інших об`єктах, які не є предметом цього спору, та містять загальні зауваження технічного характеру, адресовані контрагентам у межах зовсім інших господарських відносин. Жоден із цих документів не містить посилання на Договір №201, не ідентифікує опори, встановлені у межах саме цього договору, за місцем розташування чи технічними параметрами, і не містить жодної прив`язки до об`єкта капітального ремонту, що є предметом спору саме у цій справі. Крім того, зазначені листи датовані вже після повного завершення робіт та їх приймання замовником за актами КБ-2в і КБ-3, а отже, не можуть відображати фактичний стан опор на момент виконання робіт. Суди зазначили, що вказані документи не є актами технічного огляду, не містять встановлення дефектів за результатами обстеження конкретних опор та не відповідають способу фіксації недоліків, прямо передбаченому пунктом 2.5 Договору (складання дефектного акта замовником або технаглядом).
За таких обставин суди зазначили, що листи 2019 року не можуть свідчити ані про наявність недоліків на момент приймання робіт, ані про невідповідність встановлених опор проектній документації, а також не можуть підтверджувати будь-які дії чи бездіяльність відповідача, які могли б утворювати склад цивільно-правової відповідальності.
Крім того суди вказали, що Прокурор не підтвердив факту порушення Відповідачем умов Договору №201, адже акти КБ-2в та КБ-3 за 2018-2019 роки підписані замовником без будь-яких зауважень, що у силу статей 853, 882, 884 Цивільного кодексу України означає прийняття робіт як таких, що відповідають проектній документації та вимогам щодо якості. Суди зазначили про відсутність жодного дефектного акта, складеного відповідно до пункту 2.5 Договору, а також жодних повідомлень замовника про виявлення прихованих недоліків у межах гарантійного строку та/чи звернень до підрядника з вимогами щодо усунення недоліків. 
Суди вказали на помилковість ототожнення Прокурором завищення вартості робіт із збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, а також про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою Відповідача та переплатою Департаментом 6 469 080 грн. Зокрема суди не визнали такими доказами і висновку судового експерта в межах кримінального провадження.
2.3. В такий спосіб суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про недоведеність Прокурором складу правопорушення та відсутність підстав для стягнення з Відповідача заявленої суми.
2.4. Прокурор з такими судовими рішеннями не погодився та скористався правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 21.01.2026 на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі Прокурор просить Суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025, а справу № 911/1229/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
3.3. Доводами касаційної скарги Прокурор визначив:
- відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статей 853, 857, 858, 883 Цивільного кодексу України щодо стягнення коштів, сплачених за безпідставно включені до акту приймання виконаних робіт недостовірні відомості (такі, що не відповідають якості фактично виконаних робіт);
- неврахування судами попередніх інстанцій наданих Прокурором доказів за одночасного неспростування цих доказів Відповідачем, а саме 1) висновку економічної експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 23.01.2020 №8/13СЕ-20; 2) довідок ревізора ІІ категорії Казака М.В. від 26.12.2018 та від 01.03.2019; 3) матеріалів кримінального провадження;
- значний суспільний інтерес справи з огляду на характер об`єкта, щодо якого виконувалися спірні будівельні роботи, та на наслідки неналежного виконання таких робіт для суспільства в цілому. За доводами Прокурора, шляхопровід через проспект Московський (після перейменування - проспект Героїв Харкова) на проспекті Льва Ландау у місті Харкові є не просто інженерною спорудою, а одним із ключових елементів транспортної інфраструктури великого промислового міста, що забезпечує безперервний рух транспортних потоків, у тому числі громадського транспорту, аварійно-рятувальних служб, військової та спеціальної техніки. Капітальний ремонт комплексу транспортних споруд по проспекту Льва Ландау в місті Харкові, зокрема шляхопроводу через проспект Московський, має ключове значення для забезпечення безпеки, надійності та безперебійної роботи транспортної інфраструктури міста.
3.4. ТОВ "СМК № 23" у відзиві на касаційну скаргу просить Суд відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому Відповідач зазначає, що ним очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40 000 грн з наданням відповідних доказів після ухвалення рішення.
3.5. Позивачі правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. Між Департаментом як замовником та ТОВ "СМК №23" як підрядником за результатами проведення процедури закупівлі 29.05.2017 було укладено Договір №201 про закупівлю робіт з капітального ремонту комплексу транспортних споруд по проспекту Льва Ландау в м. Харкові. За умовами Договору підрядник зобов`язався виконати роботи відповідно до проектно-кошторисної та тендерної документації, а замовник - прийняти та оплатити їх.
Сторони Договору обумовили, що у разі виявлення недоліків у межах гарантійного строку підрядник за письмовою вимогою замовника зобов`язаний усунути їх за власний рахунок; перелік недоліків оформлюється дефектним актом, який складається сторонами або, у разі відмови підрядника, - за участю спеціалістів незаінтересованих органів (пункт 2.5). Ціна Договору становить 36 700 120 грн (з ПДВ), яка може бути зменшена за взаємною згодою сторін (пункти 3.1, 3.2). 
Пункт 4.6 Договору регламентує, що приймання виконаних робіт здійснюється замовником на підставі актів форми КБ-2в та довідок КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін. Функції контролю та технічного нагляду за якістю, обсягами та вартістю робіт, а також за відповідністю застосованих матеріалів державним стандартам та технічним умовам Договором покладено на замовника (пункт 5.5). Водночас підпункт 6.3.2 Договору зобов`язує підрядника забезпечити виконання робіт належної якості відповідно до вимог розділу II Договору. Порушення умов Договору тягне обов`язок винної сторони відшкодувати іншій стороні завдані збитки, у тому числі упущену вигоду (підпункт 7.3.5). 
Пункт 10.1 Договору передбачає, що він набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами.
4.2. На підтвердження виконання робіт за Договором підрядник (ТОВ "СМК №23") подав замовнику акти приймання виконаних будівельних робіт від 08.08.2018 №5, від 19.11.2018 №92 та від 04.03.2019 №2, згідно з якими ним було виконано робіт на загальну суму 6 926 531,75 грн. Зазначені акти підписані представниками замовника без зауважень та повністю оплачені Департаментом у встановленому порядку.
4.3. Проте Прокурор, звертаючись із позовом, зазначив, що у вказаних актах підрядником відображено монтаж 73 опор контактної мережі ОКМ-12-оц, які не відповідали проектній документації. Позиція Прокурора ґрунтується, зокрема, на висновках ревізора, викладених у довідках від 26.12.2018 та від 01.03.2019, який дійшов висновку, що фактично встановлені опори не були новими, а мали ознаки попереднього використання.
4.4. Додатково Прокурор посилається на висновок судового експерта Харківського НДЕКЦ МВС від 23.01.2020 №8/13СЕ-20, у якому наведено розрахунок розміру надмірно сплачених коштів за виконані підрядником роботи. Саме згідно з цим висновком Прокурор визначив суму надлишково сплачених витрат та, як наслідок, ціну позову, що складає 6 469 080 грн (з ПДВ).
4.5. У якості доказів у справі Прокурор також посилається на висновки будівельно-технічної та економічної експертиз у межах кримінального провадження за фактом можливого зловживання службовими особами Департаменту. Вказані експертні висновки, за доводами Прокурора, свідчать про порушення фінансової дисципліни під час розпорядження бюджетними коштами.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні Прокурора та представника Відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).
5.3. За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інше відшкодування майнової шкоди.
5.4. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції переглядається в межах доводів касаційної скарги та виключно на підставі наявних у справі та оцінених судами попередніх інстанцій доказів. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на нього. Такі висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 20.08.2025 у справі № 910/12093/24. 
5.5. З огляду на підстави та предмет позову у цій справі предметом касаційного перегляду є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при встановленні наявності/відсутності підстав для стягнення з Відповідача коштів за обставин, доведених сторонами та досліджених судами.
5.6. Дослідивши доводи касаційної скарги та підстави ухвалення оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зазначає наступне.
5.7. Судовий спір у даній справі виник щодо належності/неналежності виконання Відповідачем як підрядником умов Договору, а саме робіт з капітального ремонту комплексу транспортних споруд.
5.8. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За приписами статті 629 цього кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. 
Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
Відповідно до статті 857 Цивільного кодексу України виконані підрядником роботи мають відповідати вимогам, визначеним договором підряду, а за відсутності таких умов - загальним вимогам до робіт відповідного виду. Момент передання результату робіт замовникові є ключовим для оцінки якості, оскільки робота повинна бути придатною для використання за призначенням у розумний строк після її приймання.
У свою чергу стаття 875 Цивільного кодексу України визначає зміст договору будівельного підряду: підрядник зобов`язаний виконати будівельні роботи або звести об`єкт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, а замовник - передати необхідну документацію та будівельний майданчик, прийняти результат робіт і оплатити його. Частина четверта статті 882 цього кодексу встановлює, що факт виконання робіт та їх приймання оформлюється актом, який підписується підрядником і замовником, що свідчить про досягнення сторонами відповідного етапу виконання зобов`язань.
Згідно з частинами першою та другою статті 883 Цивільного кодексу України підрядник несе відповідальність за недоліки виконаних робіт, прострочення передання результату замовникові або інші порушення договору, якщо не доведе відсутність своєї вини. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором будівельного підряду тягне для підрядника обов`язок сплатити передбачену договором або законом неустойку та відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
5.9. Відмову у задоволенні позову суди попередніх інстанцій мотивували здебільшого загальним посиланням на норми цивільного законодавства, що зобов`язують замовника оглянути результати робіт у момент їх приймання та одразу повідомити підрядника про будь-які відступи від умов договору чи виявлені недоліки; у разі, якщо таке повідомлення зроблене не було, вважається, що замовник прийняв виконані роботи належними, і надалі він не може посилатися на ті недоліки, які мав можливість виявити під час звичайного огляду результату робіт. 
5.10. Норми статті 884 Цивільного кодексу України обумовлюють гарантії якості у будівельному підряді: підрядник повинен забезпечити досягнення об`єктом передбачених проектом показників і можливість його нормальної експлуатації протягом гарантійного строку. Якщо в межах цього строку будуть виявлені недоліки, підрядник несе відповідальність за них, окрім випадків, коли він доведе, що такі дефекти спричинені природним зносом, помилками або порушеннями з боку замовника чи третіх осіб, або неналежною експлуатацією об`єкта. Замовник повинен повідомити підрядника про такі недоліки у розумний строк після їх виявлення.
5.11. Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
5.12. Суди попередніх інстанцій з огляду на наведені норми чинного законодавства прийшли до висновку, що для покладення на особу обов`язку відшкодувати збитків має бути доведено повний склад цивільного правопорушення, а саме протиправна поведінка, порушення закону чи умов договору, наявність збитків, виражених у конкретному вартісному показнику, причинний зв`язок (шкода є прямим наслідком порушення), вина особи, яка заподіяла шкоду.
5.13. За результатами розгляду суди виснували про необхідність доведення складу такого правопорушення саме Прокурором, водночас всі надані ним докази відхилили та зазначили про недоведеність підстав для стягнення з Відповідача заявлених коштів.
5.14. Колегія суддів з такою позицією судів попередніх інстанцій не погоджується та зазначає наступне.
5.15. У позовній заяві та упродовж судового розгляду справи Прокурор послідовно наполягав, що внаслідок порушення Відповідачем умов договору підряду та використання опор, які не відповідали проектній документації, замовнику були завдані збитки у формі надлишково сплачених коштів. Така позиція обґрунтована, зокрема, узгодженими сторонами умовами підпункту 7.3.5 Договору: у разі порушення умов Договору винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки, у тому числі втрачений прибуток, у порядку, визначеному законом та самим Договором.
5.16. Проте суди попередніх інстанцій не перевірили та не дослідили, чи підтверджені належними доказами обставини, на які посилається Прокурор, зокрема не встановили фактичну якість виконаних Відповідачем робіт, відповідність встановлених опор проекту, наявність порушень з його (як підрядника) боку та причинний зв`язок між такими діями й заявленими збитками.
5.17. Водночас суди обмежилися лише констатацією того, що Прокурор безпідставно ототожнив суму збитків із вартістю встановлених опор. При цьому всупереч одному з основоположних принципів "jura novit curia" суди попередніх інстанцій не надали оцінку дійсній правовій природі заявленої Прокурором до стягнення суми. 
5.18. Така позиція судів є передчасною, особливо з огляду на відсутність у матеріалах справи жодного доказу на спростування доводів Прокурора. Колегія суддів звертає увагу, що суди поклали в основу оскаржуваних рішень лише доводи Відповідача про те, що замовник (Департамент) без зауважень прийняв виконані роботи та підписав відповідні акти. За таких обставин Суд зазначає про необхідність забезпечення судами принципу змагальності сторін, закріпленого частинами третьою та п`ятою статті 13 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними передбачених законом прав. 
5.19. При цьому Суд додатково звертає увагу на суб`єктний склад та предмет позову, а саме звернення до суду Прокурора в інтересах Ради та Департаменту. Хоча на останнього як на замовника дійсно покладено обов`язок перевірити якість робіт та матеріалів у відповідності до технічних умов, за обставинами справи Прокурор саме і вказує на його недобросовісність у контексті раціонального використання бюджетних коштів, що спричинило їх надмірну переплату та, як наслідок, звернення до суду з позовом у цій справі.
5.20. Відповідно до статей 74, 76-78 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, і саме вона несе ризик недоведення таких обставин. Докази мають бути належними й допустимими, тобто такими, що здатні підтвердити обставини, які входять до предмета доказування, і подані у спосіб, передбачений законом. При цьому доказ повинен бути достовірним, тобто сформованим без впливу, що може викривляти фактичну картину подій. Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює вірогідність доказів у сукупності та приходить до висновку про доведеність тієї чи іншої обставини лише у разі, якщо подані на її підтвердження докази є переважними порівняно з доказами сторони, що її заперечує.
5.21. Проте вищевказані вимоги процесуального закону суди попередніх інстанцій застосували лише до доказів позивачів (Прокурора), у той час як відсутність у Відповідача доводів на підтвердження своєї позиції та спростування відповідних доказів Прокурором залишилися поза увагою судів. 
Як вже зазначала колегія суддів, доводом ТОВ "СМК № 23" є виключно погодження замовником актів про виконані роботи, що за обставинами справи та з урахуванням підстав позовних вимог і суб`єктного складу учасників справи само по собі не може беззаперечно свідчити про належність виконання Відповідачем умов Договору.
5.22. При цьому суди не взяли до уваги, що Відповідач як підрядник не позбавлений був права надати суду докази на спростування доводів Прокурора та, як наслідок, на доведення своєї позиції про стан встановлених опор (нові, а не з ознаками використання тощо) та в цілому про якість виконаних ним будівельних робіт. 
5.23. З огляду на те, що вказаних доказів надано не було, вбачається передчасним спростування та відхилення судами всіх доказів іншої сторони (Прокурора). Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. І хоча процесуальний закон (частина перша статті 86 Господарського процесуального кодексу України) надає суду право оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, така дискреція не повинна застосовуватися як підстава не враховувати всі надані докази у їх сукупності. 
5.24. Докази, які можуть бути враховані судом, повинні відповідати критеріям належності, допустимості та достовірності. При цьому належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Частина перша статті 76 Господарського процесуального кодексу обумовлює, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
5.25. В такий спосіб судами попередніх інстанцій допущено порушення вищезазначеної процесуальної норми, а саме необґрунтовано відхилено (не взято до уваги) докази на підтвердження позиції Прокурора (висновки будівельно-технічної та економічної експертиз, складених у межах кримінального провадження, а також ревізійні матеріали, акти та накази). Суд звертає увагу, що водночас вказані документи не визнані судами недопустимими чи неналежними доказами (частини перша та друга статті 77 Господарського процесуального кодексу), а лише формально відхилені як такі, що не доводять повного складу цивільного правопорушення Відповідача. 
5.26. Наведене свідчить про неналежну оцінку судами доводів та доказів Прокурора у їх сукупності та передчасність висновків про недоведення наявності у діях Відповідача ознак цивільного правопорушення. 
При цьому, зокрема, не є визначальним той факт, що зазначене Прокурором кримінальне провадження розпочатого за фактом можливого зловживання службовими особами Департаменту, а експертиза була спрямована не на технічну оцінку відповідності встановлених опор проектній документації або визначення їх фактичного технічного стану. Адже в цілому вказані документи та матеріали свідчать про недотримання фінансової дисципліни під час використання Департаментом бюджетних коштів.
Такий підхід до оцінки доказів викладено у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/1979/18. 
5.27. За таких обставин Суд зауважує, що за належної оцінки судами зазначених документів могли мати місце інші висновки про обставини, що мають значення для вирішення цієї справи.
5.28. В такий спосіб суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили належні докази на підтвердження відповідних обставин та не зауважили на відсутність контрдоказів (контраргументів) з боку Відповідача, чим допустили неналежне дотримання вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України. В такий спосіб доводи Прокурора в цій частині знайшли своє підтвердження в ході касаційного перегляду справи.
5.29. Наведене, у свою чергу, є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на вимоги частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
5.30. За таких обставин інші доводи касаційної скарги Судом у цьому касаційному провадженні не досліджуються.
5.31. З наведеного вбачається, що судами попередніх інстанцій при ухваленні рішень у справі не були повною мірою дотримані зазначені норми господарського процесуального законодавства в контексті оцінки доводів Прокурора про наявність підстав для стягнення з Відповідача надмірно сплачених коштів/збитків.
5.32. Враховуючи наведене Верховний Суд доходить висновку про те, що доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи та, як наслідок, про наявність підстав для скасування прийнятих у справі рішень судів попередніх інстанцій.
5.33. Зважаючи на те, що суд касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений процесуальної можливості з`ясовувати та встановлювати вищевказані обставини, що мають значення для справи, а їх відсутність перешкоджає прийняттю законного та обґрунтованого рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
5.34. Всі зазначені Судом обставини підлягають повному та об`єктивному з`ясуванню під час нового розгляду справи, оскільки мають значення для прийняття законного рішення по суті спору.
5.35. Додатково колегія суддів звертає увагу на встановлену статтею 316 Господарського процесуального кодексу України обов`язковість вказівок, що містяться у цій постанові, для судів першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, а також зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.4. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.5. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
6.6. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази, встановити усі обставини, що входять до предмета доказування такого позову і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством прийняти відповідне рішення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 у справі № 911/1229/25 скасувати.
3. Справу № 911/1229/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко