Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/5388/25
Провадження № 2/332/524/26

Рішення
Іменем України

02 квітня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Яцуна О.С.,
при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Встановив:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 13.08.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1434-3723, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким відповідач була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 12 700,00 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 21 день; комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,50 % на день; стандартна % ставка: 1,50 % за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших 180 днів з дати укладення договору, 1,18 % за кожен день користування кредитом, що застосовується в період, починаючи зі 181 календарного дня дії договору і діє до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.
Відповідач, всупереч умовам договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила умови Договору, а тому станом на 02.09.2025, з врахуванням Програми лояльності, має заборгованість в загальному розмірі 63 500,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, через свого представника – адвоката Тальчук П.І., надала суду відзив, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими з огляду на таке: позивачем не подано належних доказів: 1) узгодження та підписання відповідачем Правил відкриття кредитної лінії; 2) укладення та підписання оспорюваного кредитного договору; 3) перерахування позивачем грошових коштів та отримання їх відповідачем відповідно до умов оспорюваного кредитного договору; 4) щоб беззаперечно свідчили про наявність заборгованості відповідача за оспорюваним кредитним договором; 5) обґрунтованості заявлених сум заборгованостей. Крім того, позовна вимога в частині стягнення відсотків є неспіврозмірною, оскільки суперечить принципам розумності та добросовісності, а тому є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, адже встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Від позивача надійшли письмові пояснення, що в узагальненні за своїми доводами аналогічні викладеним у позові.
Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, що в узагальненні за своїми доводами аналогічні викладеним у відзиві. Просить позовні вимоги задовольнити частково, згідно розрахунку та підстав, наведених в цих поясненнях.
Ухвалою суду від 16.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Ухвалою суду від 22.12.2025 витребувано докази, що мають суттєве значення для правильного та повного вирішення справи. Вимоги ухвали виконані 16.02.2026.
Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами. При ухваленні рішення просила врахувати позицію відповідача, викладену в письмових запереченнях.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, 13.08.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1434-3723, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким відповідач була попередньо ознайомлена.
Відповідно до умов договору, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 12 700,00 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 21 день; комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,50 % на день; стандартна % ставка: 1,50 % за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших 180 днів з дати укладення договору, 1,18 % за кожен день користування кредитом, що застосовується в період, починаючи зі 181 календарного дня дії договору і діє до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (а.с. 12-22).
Відповідач, всупереч умовам договору ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила умови Договору, а тому станом на 02.09.2025, має заборгованість в загальному розмірі 63 500,00 грн, що складається з наступного: 12 700,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 50 800,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами (з урахуванням застосування позивачем до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, шляхом списання частини процентів та комісії в загальному розмірі 13 119,10 грн) (а.с. 36-39).
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 12 700,00 грн підтверджено: договором про відкриття кредитної лінії № 1434-3723, підписаним відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А6096 (а.с. 12-22); листом з АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та витягом з нього (а.с. 32-34, 35); розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 36-39).
Приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закон), електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону).
У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону).
Наведене знаходить своє підтвердження у постановах Верховного Суду по справах № 732/670/ від 19.09.09.2020, № 524/5556/19 від 12.01.2021.
На виконання вищенаведених вимог законодавства відповідачеві було надано одноразовий ідентифікатор А6096, яким і підписаний кредитний договір.
За наведених обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши спірний договір шляхом використання електронно-цифрового підпису, відповідач фактично погодилась із запропонованими кредитодавцем умовами договору, що свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, які вони повинні виконувати.
З наведених доказів слідує, що відповідач здійснила відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору, адже жодні персональні дані відповідача не могли б бути відомі позивачу без укладення спірного договору.
Крім того, алгоритм дій відповідача вбачається і з Моніторингу дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі, долученого позивачем (а.с. 131).
Також суд зазначає, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано обґрунтованих доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсними не визнано.
Доводи сторони відповідача в частині того, що перерахування позивачем відповідачеві коштів не підтверджено і відсутні докази розміру заборгованості суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з укладеним між сторонами кредитного договору, передбачено перерахування відповідачу коштів шляхом безготівкового переказу на її банківський рахунок.
На підтвердження надання коштів відповідачу за договором, позивачем надано лист з АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, якою підтверджується ідентифікація платежу № 2502830463 за договором № 1434-3723 від 13.08.2024 в сумі 12 700,00 грн, витягом з цього листа (а.с. 32-34, 35), розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 36-39), а також інформацією з АТ КБ «ПриватБанк» від 05.02.2026, наданої суду на виконання вимог ухвали, згідно якої картка № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) емітована на ім`я ОСОБА_1 . Згідно виписки по цьому рахунку вбачається зарахування коштів в розмірі 12 700,00 грн 13.08.2024 (а.с. 216-217).
Відповідач же в свою чергу має доступ до свого банківського рахунку та картки, зазначеної в договорі, відповідно, вона мала можливість надати суду виписку зі свого особового рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак жодних доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України, на спростування позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс», стороною відповідача не подано.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 1434-3723 від 13.08.2024 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення і доводи відповідача належними доказами цього не спростовують.
Суд також не бере до уваги доводи представника відповідача про відсутність доказів розміру заборгованості та документів первинної бухгалтерської документації, оформленої згідно положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки позивач здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків, тобто не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею, зокрема, отримання відповідачем картки, інформації про банківські операції по карті тощо.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг.
В частині нарахування процентів суд дійшов до висновку про їх зменшення, враховуючи наступне.
За умовами кредитного договору, стандартна процентна ставка становить: 1,50 % за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших 180 днів з дати укладення договору і 1,18 % за кожен день користування кредитом, що застосовується в період, починаючи зі 181 календарного дня дії договору і діє до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом нараховується на залишок неповерненої суми (п. 4.10 Договору).
В період з 13.08.2024 по 08.02.2025 проценти нараховувались в розмірі 1,50 % на день (190,50 грн на день), в період з 09.02.2025 по 12.08.2025 – 1,18% на день (149,86 грн на день), що вбачається з розрахунку заборгованості.
Після спливу 365денного строку кредитування проценти не нараховувались.
Вимог щодо нарахування процентів згідно ст. 625 ЦК України у позові не заявлено.
Як зазначалось раніше, заборгованість відповідача за процентами, з урахуванням Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, становить 50 800,00 грн при розмірі тіла заборгованості 12 700,00 грн.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, що є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і вони можуть бути зменшені судом, що також передбачено і в рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
У постанові Верховного суду від 07.10.2020 в рамках справи № 132/1006/19 визначено, що вищевказана норма застосовується не лише до неустойки, тобто не лише до правовідносин в частині прострочення зобов`язань за договором, а і до процентів в межах строку дії кредитного договору.
На переконання суду зазначена умова договору про нарахування відсотків є непропорційно високою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах в рамках справи № 132/1006/19 від 07.10.2020, № 910/719/19 від 19.05.2020.
Крім того, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у заявленому розмірі не є співрозмірною сумі кредиту за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому вона підлягає зменшенню до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 12 700,00 грн.
Таким чином, встановивши всі обставини справи, враховуючи, що відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, в розмірі 25 400,00 грн, що складається з тіла заборгованості в розмірі 12 700,00 грн та заборгованості по процентам в розмірі 12 700,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволені частково, на 40,00 %, відповідно, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 968,96 грн.
Докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 435 ЦПК України, суд

Вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (місцерозташування: м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1434-3723 від 13.08.2024 станом на 02.09.2025 в розмірі 25 400,00 грн, що складається з наступного: 12 700,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 12 700,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя          О.С. Яцун