Р І Ш Е Н Н Я	№ 127/1338/25	

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 р.         м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю., 
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.
В позовній заяві просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. 17.12.2021 та зареєстрований в реєстрі за №9734.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .
17.12.2021 сторони у справі уклали договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_2 передала власність ОСОБА_1 належну їй квартиру, взамін чого зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (в тому числі медичною). Здійснювати поточний ремонтзазначеної квартири та зберегти її в безкоштовному довічному користуванні. 
Сторони домовилися, що вартість матеріального забезпечення позивача становить 4 000 грн. щомісячно з урахуванням коефіцієнту інфляції. Також відповідач зобов`язалася забезпечувати позивача ліками на підставі виданих лікарями рецептів та сплачувати за комунальні послуги за отриману у власність квартиру.
Протягом року після укладення договору довічного утримання відповідач частково виконувала його умови, а також часто навідувалась в гості разом з членами родини, однак згодом, після 17.12.2021 перестала забезпечувала позивача продуктами харчування, ліками, не надавала жодних побутових послуг, тобто не здійснювала догляд, та не сплачувала матеріальне забезпечення. Таким чином належним чином не виконувала обов`язки передбачені договором. Крім цього, відповідач почала погрожувати ОСОБА_2 , ображати її, висловлюватись в її бік нецензурними словами.Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, їй важко себе обслуговувати, через що вона потребує сторонньої допомоги.
В 2023 році ОСОБА_2 , побоючись за своє життя та здоров`я, у зв`язку з потребою в догляді була вимушена поїхати до своєї сестри у Житомирську область, однак згодом повернулась до свого постійного місця проживання у м. Вінниця.
Після повернення до квартири вона побачила, що ОСОБА_1 змінила замки до вхідних дверей, внаслідок чого позивач не могла потрапити до квартири і вимушена була викликати поліцію.
Також відповідач здійснила крадіжку паспорта позивача, внаслідок чого остання зверталась до правоохоронних органів.
Зазначене стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 18)
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Чернілевська Р.В. подала відзив на позов, в яомуй просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необгрунтованості та безпідставності. Зазначила, що відповідач належним чином виконувала договір довічного утримання, дбала про ОСОБА_2 , купувала їй необхідні ліки та речі, оплачувала візити до лікаря, прибирала у квартирі та доглядала за городом на території домоволодіння. 
В липні 2023 року до позивачки приїхали її далекі родичі, які періодично проживали у неї, оскільки їх син лікувався у госпіталі м. Вінниці. З однією з родичів - Любою у відповідача виникали конфлікти, оскільки та намагалися очорнити ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 . Під час кожного візиту до ОСОБА_2 родичі вивозили майно позивача, в тому числі, і телевізор який купувала відповідач за власні кошти.У позивача було відкладено 80 000 гривень за які відповідач на прохання позивача придбала та віддала їй 3 800 доларів США. Маючи вказані грошові заощадження позивач регулярно матеріально підтримувала своїх далеких родичів, надаючи їм кошти на забезпечення їх потреб та лікування їх сина військовослужбовця. 
Після того, як її речі були перевезені, позивач переїхала до цих родичів у Житомирську область. Про переїзд відповідача повідомила лише після приїзду до родичів. Після ід`їзду позивача відповідачка періодично навідувалася до квартири, оскільки відповідно до договору довічного утримання зобов`язалася дбати про те, щоб квартира перебувала у належному стані, до того ж у квартирі залишилися вазони, які потрібно було поливати. Під час одного з таких візитів відповідачка виявила, що речі у квартирі стоять не на своїх місцях, що вказувало на те, що у квартирі окрім відповідачки буває ще хтось. Побоюючись, що особи які мають доступ до квартири можуть пошкодити майно позивача, з дозволу дільничного офіцера поліції було замінено серцевину замка на вхідних дверях квартири у якій проживала позивач. З метою забезпечення позивачу безперешкодного доступу до квартири, у разі раптового повернення останньої додому, відповідачка залишила ключ від нового замка у шафі в коридорі, заховавши у мішок з кормом для котів.
Пробувши у родичів близько трьох тижнів, позивач повернулася додому, так як з її слів, про неї там погано піклувалися. Відповідач у телефонній розмові з ОСОБА_3 - родичкою позивача, яка привезла її до дому повідомила, де схований ключ від дверей. ОСОБА_3 відкрила двері і залишивши позивачку саму поїхала до дому. Не дивлячись на це позивачка викликала поліцію. Працівники поліції прибувши на місце виявили, що квартира відчинена.
На підтвердження виконання договору довічного утримання відповідач надала копії квитанцій та виписки по своєму картковому рахунку, та зазначає, що оскільки вона проживає в смт. Турбів, і продукти та речі купує собі за своїм місцем проживання, а тому покупки, здійснені в магазинах у м. Вінниця призначені позивачці відповідно до умов договору. (т.1 а.с.32-37)
Представник відповідача звертає увагу на те, що до укладення договору довічного утримання з відповідачкою позивач вже мала двох доглядальниць, кожна з яких доглядала позивачку близько року, забезпечуючи її потреби, після чого позивач виказувала незадоволення якістю виконання ними обов`язків та знаходила собі інших. З нею також проживали та доглядали її похресник та племінник, однак недовго, оскільки позивач ка була незадоволена ними.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. (т.1 а.с.202)
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Чернілевська Р.В. подала промову в дебатах, в якій навела бгрунтування безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надав наступні показання. Повідомив, що він є чоловіком відповідачки. Остання здійснювала догляд за позивачем: купувала їй ліки, продукти, речі, готувала їжу, прибирала в квартирі, а він їй в цьому допомагав. Він з відповідачем придбали для ОСОБА_2 пилосос, телевізор, весь час поповнювали рахунок на мобільному телефоні. Сам свідок піднімався на дах будинку для обладнання антени для телевізора. Також вони наймали працівників для ремонту газової колонки в квартирі позивача. Крім цього, вони з позивачем поміняли вікно у вбиральні квартири, замінивши його на пластикове, та замінили люстру в кімнаті. ОСОБА_1 часто оновлювала тюлі в квартирі позивача, оскільки ОСОБА_2 це подобалося. Щоб ОСОБА_2 було куди вийти на вулицю вони з дружиною здійснили благоустрій земельної ділянки біля будинку, де проживає ОСОБА_2 , привезли туди торф для облаштування городу і здійснили обрізку дерев. Крім цього, вони влаштовували ОСОБА_2 день народження, возили її до подруг та забирали. Також вони організовували ОСОБА_2 дозвілля - возили її на концерти, на хор. На прохання ОСОБА_2 вони з дружиною привозили їй до дому священика для сповіді. Забезпечували її городиною, домашньою їжею, постійно купували фрукти на прохання позивача. Все це робилося виключно за власні кошти його та ОСОБА_1 . ОСОБА_5 позивача в офтальмологічну клініку професора ОСОБА_6 , а також придбали їй слуховий апарат. Раз на рік вони влаштовували ОСОБА_2 на стаціонарне лікування у КНП "Вінницький обласний клінічний медичний реабілітаційний центр ветеранів війни та радіаційного захисту населення" у платну палату, яку вони оплачували. Після початку повномасштабної агресії росії проти України вони стали навідуватися до позивача частіше. Претензій від позивача не було. Пізніше до ОСОБА_2 почали приїздити її родичі з Житомирської області, яким вона давала грошові кошти. Восени 2024 року позивач висловила побажання щодо проведення ремонту у ванній кімнаті, проте вони відмовили через брак коштів, на що вона розгнівалася.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона працює сімейним лікарем, з яким ОСОБА_2 у липні 2021 року підписала декларацію. У другій половині 2021 року до неї приходила ОСОБА_1 з приводу стану здоров`я ОСОБА_2 . Відповідач також викликала її додому 3-4 рази на рік, у зв`язку зі скаргами ОСОБА_2 , в основному на високий тиск. Крім цього, їй 3-4 рази телефонувала сама позивачка. ОСОБА_1 також телефонувала їй, щоб отримти направлення ОСОБА_2 до невролога. Під час розмов з ОСОБА_2 вона повідомляла які ліки купувала їй ОСОБА_1 , при цьому скарг на те, що відповідач не купувала ліків не було.
В судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2026, ОСОБА_2 надала пояснення, що ОСОБА_1 , якій допомагав її чоловік належним чином виконували умови договору лише протягом першого року після його укладення. Пізніше вони припинили купувати їй продукти та ліки, і їй доводилося просити про це сусідів. При цьому, за усі покупки - продукти, ліки, побутову техніку вона повертала відповідачці та її чоловіку кошти. Зазначила, що розмір її пенсії становить близько 5 000 грн., з яких вона віддавала 4 000 відповідачці, а 1 000 грн. - залишала собі. З 2022 року відповідач почала грубити їй, погрожувати здати її до психіатричної лікарні. Після цього ОСОБА_2 почала уникати зустрічей з відповідачем, зокрема, перестала пускати її до квартири, а продкути та ліки забирала біля дверей, де їх залишала ОСОБА_1 . 
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Вдовцов С.П. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що позивач отримує пенсію 5 000 грн. Щомісячно вона давала ОСОБА_1 4 000 грн на придбання продуктів харчування, ліків, палива для автомобіля відповідачки. Продукти крім відповідачки їй купувала й сусідка, а іноді й сама ходила до магазину. Однак, представник позивача не заперечував факт оплати відповідачем комунальних послуг з дати укладення договору довічного утримання до звернення позивача до суду. 
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Чернілевська Р.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №568866 від 26.09.2016 ОСОБА_2 становлено другу групу інвалідності безстроково. (т.1 а.с.10)
17.12.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округ Скутельник І.А. та зареєстрований в реєстрі за №9735. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечити ОСОБА_2 утриманням (матеріальним забезпеченням) та доглядом довічно. (п.1.1)
ОСОБА_1 зобов`язалася довічно утримувати (доглядати) ОСОБА_2 , забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (у т.ч. медичною), поточним ремонтом та зберегти в її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі квартиру. (п.2.1) 
Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, лікування, санаторно-курортні послуги) сторонами визначено в розмірі 4 000 грн. щомісячно з урахуванням коефіцієнту інфляції. ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечити ОСОБА_2 харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, поточним ремонтом, лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тощо. (п.2.2) 
Набувач зобов`язалася сплачувати комунальні послуги за отриману у власність квартиру. (п.2.4)
Право власності за цим договором на зазначене майно відповідно до ст.334 ЦК України та ст.3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникає у ОСОБА_1 з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (п.3.1) (т.1 а.с.8-9) 
З фотокопії рецепту №2118 від 10.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 призначено ліки, проте які саме неможливо встановити, оскільки фотокопія є неналежної якості. (т.1 а.с.47)
Відповідно до роздруківки скріншоту з месенджеру «Viber» 16.10.2024 виписано рецепт №302, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено ліки Levantaic 0,5. (т.1 а.с.48)
Відповідно до копії квитанції від 17.11.2022 за обстеження в офтальмологічній клініці професора ОСОБА_6 сплачено 550 грн. (т.1 а.с.49).
В матеріалах справи наявні фотокопії квитанцій, проте з огляду на їх неналежну якість (нечетабельність) неможливо встановити зазначені у них суми, дати, платника та одержувача, а також товари та/або послуги, за які здійснювались оплати. (т.1 а.с.54, 56-58)
З виписок по картковому рахунку ОСОБА_8 за перід з 04.01.2022 по 03.02.2025 (т.1а.с.59-68), за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 (т.1 а.с.68-109), з 01.01.2023 по 31.12.2023 (т.1 а.с.110-143) вбачається, що відповідач здійснювала оплати за товари та послуги, у тому числі за комунальні послуги. Сторона позивача визнає, що відповідач з дати укладення договору до подання позову в суд повністю сплачувала за комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 .
Також, позивач ОСОБА_2 визнає факт придбання відповідачем ліків, продуктів харчування, інших необхідних побутових речей, пилососа та телевізора, а також здійснення заміни вікна у вбиральні, ремонт газової колонки, однак зазначає, що за усе це повертала відповівдачу кошти з власної ініціативи.
Згідно з відповіддю директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Вінниці» Т.Кривов`яз від 10.02.2025 №163/01-2, ОСОБА_2 знаходиться під наглядом у сімейного лікаря з приводу хронічних захворювань з 21.07.2021 (укладена декларація). Опікун ОСОБА_1 часто була присутня під час візитів сімейного лікаря до ОСОБА_2 , отримувала в її інтересах довідки, рецепти, підтримувала контакт з лікарем телефоном з питань, що стосувались стану здоров`я ОСОБА_2 (т.1 а.с.168)
15.12.2023 ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів з приводу втрати паспорта, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію. (т.1 а.с.185) З письмових пояснень ОСОБА_2 від 15.12.2023 вбачається, що факт крадіжки свого паспорта вона категорично виключає, ніхто у неї його не викрадав. (т.1 а.с.186)
15.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з приводу того, що ОСОБА_2 не допускає її до квартири. З даного приводу виник словесний конфлікт, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. (т.1 а.с.189)
Відповідно до копії довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.12.2023, остання звернулась з заявою, в якій просить попереднє звернення не розглядати, оскільки питання вирішено мирним шляхом. (т.1 а.с.187 на звороті-188)
У томі першому на а.с.208-225 міститься копія медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 №2-7196-29-3-06, але з вказаної картки неможливо встановити, чи зверталась ОСОБА_2 до лікаря самостійно, чи в супроводі ОСОБА_1 .
02.07.2024 ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів щодо неналежного виконання умов усного договору здійснення догляду за нею її родичами - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.194 на звороті-195)
З письмових пояснень ОСОБА_11 та ОСОБА_2 від 02.07.2024 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала удалеких родичів у Житомирськькій області, с. Білки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 07.04.2024 по 28.04.2024. (т.1 а.с.195 на звороті- 196 на звороті)
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19.
Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 (провадження № 61-15301св20) вказано, що «аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі».
Судом встановлено, що істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили: довічне утримування (догляд) ОСОБА_2 , забезпечення її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою (у т.ч. медичною), поточним ремонтом та зберіганням її безкоштовному довічному користуванні вказану в договорі квартиру; надавати відчужувачу матеріальне забезпечення (харчування, одягу, лікування, санаторно-курортні послуги) в розмірі 4 000 грн. щомісячно з урахуванням коефіцієнту інфляції; забезпечення ОСОБА_2 харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, поточним ремонтом, лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, тощо; сплата комунальних послуги за отриману у власність квартиру набувачем.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначила, що з 17.12.2021 відповідач припинила здійснювати догляд за нею, а саме: не забезпечувала її харчуванням, доглядом, ліками, не надавала жодних побутових послуг та не сплачувала матеріальне забезпечення.
Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Судом встановлено, що відповідач сплачувала вартість комунальних послуг з часу укладення договору довічного утримання до звернення з даним позовом до суду. Даний факт не заперечує сторона позивача.
Так само ОСОБА_2 визнає факт придбання для неї відповідачем продуктів харчування, необхідних побутових речей, ліків, пилососа і телевізора, заміни вікна у вбиральні, ремонт газової колонки.
Оскільки вказані обставини визнаються сторонами у справі, вони не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.
Водночас суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що кошти на вказані витрати вона повертала відповідачу зі своєї пенсії за власною ініціативою. Так, згідно пояснень позивача, розмір її пенсії становить приблизно 5 000 грн. щомісячно, при цьому, передаючи кошти у сумі 4 000 грн. відповідачу, вона ще залишала 1 000 грн. для себе. Проте матеріали справи не містять жодного доказу на підтверджененя того, що позивач дійсно передавала кошти відповідачу та її чоловіку.
Таким чином, позивачем не спростовано доводи відповідача про купівлю продуктів харчування, необхідних побутових речей, ліків, пилососа і телевізора, заміни вікна у вбиральні, ремонт газової колонки саме за кошти ОСОБА_1 .
Суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних про наявність претензій з боку позивача на адресу відповідача щодо невиконання умов договору довічного утримання, щодо матеріального забезпечення, а також усі види догляду - приготування їжі, турботи про здоров`я, духовні потреби, проведення дозвілля з дня його укладення й до дня звернення з цим позовом до суду.
Вказане, на переконання суду, свідчить про належне виконання умов догвору відповідачем.
Так само суд зауважує, щопозивач ОСОБА_2 з дати укладення спірного договору неодноразово зверталася до органів Національної Поліції, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, з наявних в матеріалах справи доказів чітко вбачається, що такі звернення жодним чином не стосувалися дій/бездіяльності ОСОБА_1 з приводу виконання спірного договору. 
Твердженян позивача про те, що відповідач хотіла відправити її до психлікарні суд сприймає критично, оскільки воно не підтверджується жодними доказами. Крім цього, ОСОБА_2 не зверталася з цього приводу до органів національної поліції, хоча неодноразово мала змогу зробити це під час своїх інших звернень.
Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 чинила перешкди ОСОБА_1 у виконанні умов договору довічного утримання. Так, з матеріалів справи чітко вбачається, що 15.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з приводу того, що ОСОБА_2 не допускає її до квартири.
Суд зауважує, що постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 490/7474/18 зазначено, що закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Сторони у справі не заперечують факт того, що протягом останньго часу, відносини між ними погіршилися. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що це відбулося внаслідок поведінки позивача, яка неодноразово відмовлялася приймати виконання договору відповідачем. Натомість позивач почала шукати іншу особу, яка буде доглядати за нею.
Таким чином, невиконання умов договору відповідачем сталося з вини позивача внаслідок неприйняття виконання нею договору, через погіршення відносин між ними.
Твердження ОСОБА_2 про те, що відповідач вкрала її паспорт, суд до уваги не бере, оскільки воно спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Так, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 від 15.12.2023 факт крадіжки свого паспорта категорично виключає, і зазначає, що ніхто у неї його не викрадав. (т.1 а.с.186)
З огляду на такі твердження позивача, суд вважає за доцільне зазначити, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).
Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2024 року в справі № 509/2156/19.
З огляду на попередню поведінку позивача, її твердження про крадіжку її паспорта відповідачем ОСОБА_1 містить ознаки суперечливості, що є неприпустимим.
Також суд критично ставиться до твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 належно виконувала умови догвору лише один рік, а з 2022 року припинила їх виконувати.
Вказане спростовується, зокрема, наданими 02.07.2024 ОСОБА_1 письмовими поясненнями працівникам поліції (т.1 а.с.196 на звороті), що свідчить про те, що відповідач не переставала спілкуватися з відповідачем, виконувати умови договору та піклуватися про нюю.
Доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язань по догляду та утриманню ОСОБА_2 та/або неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач не надала.
Матеріали справи не містять даних про наявність претензій з боку позивача на адресу відповідача щодо невиконання умов договору довічного утримання з дня укладення договору до дня звернення до суду з цим позовом.
Отже, аргументи позивача щодо невиконання відповідачем умов договору довічного утримання спростовуються матеріалами справи.
Крім того, згідно з частиною другою статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, з урахуванням підстав позову та наведеної вище презумпції вини боржника за договором, відповідач є такою, що довела належне виконання умов договору довічного утримання.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись, ст. 202, 525, 526, 530, 627, 629, 638, 651, 744, 749, 751, 755, 756 ЦК України, ст.12, 13,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 

Суддя