ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/4205/20
адміністративне провадження № К/990/51342/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., 
розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 640/4205/20
за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до ОСОБА_1 
про зобов`язання вчинити дії
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними та скасування приписів,
за касаційною скаргою Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на рішення Донецького окружного адміністративного суду (у складі судді Буряк І.В.) від 24 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Карпушової О.В., Епель О.В., Файдюка В.В.) від 19 листопада 2025 року,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2020 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно добудований поверх будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом, складеним Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 10 травня 1995 року.
2. На обґрунтування позовних вимог Департамент зазначав, що не видавав ОСОБА_1 та не реєстрував за її зверненням документів, які дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за вказаною адресою. 
Після отримання звернення ОСОБА_2 від 24 липня 2019 року посадова особа Департаменту провела позапланову перевірку дотримання ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_1 ; 03 вересня 2019 року посадова особа Департаменту здійснила виїзд на місце, перед початком перевірки пред`явила службове посвідчення та направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 21 серпня 2019 року № б/н строком дії з 03 вересня 2019 року по 16 вересня 2019 року, встановила розташування на земельній ділянці напівзруйнованого будинку, який належить ОСОБА_1 , роботи із реконструкції якого виконує ОСОБА_3 на підставі договору підряду. 
Надалі на підставі службової записки від 06 вересня 2019 року було видано нове направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 09 вересня 2019 року № б/н строком дії з 10 по 23 вересня 2019 року. 
Під час виїзду на місце здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 демонтувала дах та огороджувальні конструкції (стіни), на їх місці зводяться нові огороджувальні конструкції (стіни) та влаштовано залізобетонне перекриття; роботи виконуються без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), чим порушено положення пункту 1 частини першої статті 34, частини першої та другої статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI).
За результатами проведеної перевірки посадові особи Департаменту винесли приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 23 вересня 2019 року та про зупинення з 23 вересня 2019 року підготовчих та будівельних робіт та усунення до 23 листопада 2019 року порушень вимог законодавства. Довірена особа ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3. не скористалась правом внесення зауважень до акта перевірки від 23 вересня 2019 року і відмовилась від ознайомлення, підписання та отримання акта і приписів, тому результати перевірки були відправлені на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом від 25 вересня 2019 року № 073-8496 разом із запрошенням до Департаменту для складання протоколу та притягнення до відповідальності, проте вона не отримала такого листа. 
На думку позивача, ОСОБА_1 навмисно ухилилася від отримання документів, тому Департамент листом від 01 листопада 2019 року № 073-98758 звернувся до Шевченківського УП ГУНП в місті Києві сприяти у притягненні її до відповідальності. У ході проведення з 13 по 24 січня 2020 року повторної перевірки в акті перевірки від 24 січня 2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги приписів, чим порушила положення підпунктів "а", "б" пункту 3 частини третьої статті 41 Закону № 3038-VI. Департамент рекомендованим листом від 27 січня 2020 року № 073-1146 надіслав ОСОБА_1 акт повторної перевірки і запросив до Департаменту для складання протоколу та притягнення до відповідальності.
Оскільки ОСОБА_1 ухиляється від виконання приписів, Департамент пред`явив позов про знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. 
3. 24 червня 2020 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов, в якому просила визнати протиправним та скасувати приписи Департаменту від 23 вересня 2019 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
4. На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 зазначала, що довідалася про винесення Департаментом оскаржуваних приписів лише 02 червня 2020 року, коли ознайомилася з матеріалами цієї справи.
Службова записка не є підставою для проведення позапланової перевірки, крім того, ОСОБА_2 в адресованій Департаменту заяві просив вжити заходів щодо ОСОБА_3 , а не щодо неї. 
Реконструкція належного їй будинку не спричинила шкоди правам, законним інтересам, життю та здоров`ю ОСОБА_2 , навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, тому підстав для проведення позапланової перевірки не існувало.
У направленні Департаменту від 09 вересня 2019 року було вказано, що перевірка проводилася на підставі наказу від 17 жовтня 2016 року № 60, тобто, прийнятого за три роки до перевірки; ОСОБА_1 , її представник не отримували направлення на проведення планового (позапланового) заходу від 09 вересня 2019 року та приписи; запис про те, що ОСОБА_3 відмовився від підписання приписів, належно не підтверджено.
Крім того, ОСОБА_3 не був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, поштові відправлення здійснювалися за адресою з неправильним індексом, що унеможливлювало їй довідатися про факт проведення перевірки та про її результати. 
5. Також ОСОБА_1 подала до суду відзив на первісний позов, який додатково обґрунтовувала тим, що Департамент не доводить, що реконструкція є самочинним будівництвом, що об`єкт будівництва має істотні відхилення від проєкту, порушує інтереси інших осіб, а його перебудова з метою усунення порушень є неможливою; також не доводить факт невиконання приписів. Позапланова перевірка проводилася з істотними порушеннями вимог закону, без погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю) або відповідного колегіального органу; звернення ОСОБА_2 стосувалося ОСОБА_3 , тому, на думку ОСОБА_1 , Департамент вийшов за межі питань, які стали підставою для здійснення заходу контролю; наказ Департаменту від 17 жовтня 2016 року № 60 не містить найменування суб`єкта, щодо якого буде здійснюватися захід, предмета перевірки. 
11 липня 2019 року Комунальне підприємство "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" видало припис № 8/13, яким зобов`язало укріпити підрізану ділянку схилу підпірною спорудою, розрахованою на реальні навантаження від ґрунтів, організувати поверхневі стоки з підключенням до існуючої системи водовідведення; будівництво у зсувонебезпечній зоні необхідно виконати згідно з технічними умовами та за розглянутим Комунальним підприємством проєктом.
На виконання вказаного припису вона розпочала роботи, спрямовані на укріплення схилу, однак, зважаючи на реальні навантаження від ґрунтів, було вирішено підперти таку споруду фундаментом та фасадом належного їй будинку. Будівельні роботи з реконструкції будинку проводилися відповідно до проєкту, розробленого ТОВ "Центробуд".
6. Департамент у відзиві на зустрічний позов зазначав, що представнику ОСОБА_1 було відомо про здійснення посадовими особами Департаменту заходів державного архітектурно-будівельного контролю; ОСОБА_1. мала отримати поштову кореспонденцію у поштовому відділенні.
Копію направлення для проведення позапланового заходу від 11 січня 2020 року одержав представник ОСОБА_1. за довіреністю ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), перевірка проведена у присутності суб`єкта містобудування та підрядника ( ОСОБА_3 ), який також діяв на підставі довіреності, виданої відповідачкою. 
Абзац другий частини першої статті 41 Закону № 3038-VI набрав чинності після проведення перевірки, а наказ Департаменту від 17 жовтня 2016 року № 60 є рішенням організаційно-розпорядчого характеру, яким розподілено обов`язки на заступника директора Департаменту підписувати направлення на проведення позапланових перевірок. Технічна помилка в поштовому індексі не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності та не спростовує факту вчинення нею порушення. 
7. ОСОБА_1 у відповіді на відзив зазначала, що ОСОБА_3 є мешканцем сусіднього будинку, виконував лише роботи з відновлення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; її прізвище відсутнє в направленні на перевірку, тому підписання ОСОБА_3 будь-яких документів не має правового значення. 
8. Департамент у додаткових поясненнях зазначав, що загальна площа будинку збільшилася на 86,99 кв. м, наявність проєктної документації не доводить дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; ТОВ "Центробуд" розробило проєкт не на підставі будівельного паспорта.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
9. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 24 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, відмовив у задоволенні первісного позову Департаменту про зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно добудований поверх будинку на АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом, складеним Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 10 травня 1995 року; 
- задовольнив зустрічний позов ОСОБА_1 : визнав протиправним та скасував приписи Департаменту від 23 вересня 2019 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт і про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту відшкодування витрат на сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн.
10. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Департамент провів позапланову перевірку на об`єкті нерухомості ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як звернення ОСОБА_2 щодо здійснення заходу контролю стосувалося іншого об`єкта (за адресою: АДРЕСА_1 ) та іншого суб`єкта ( ОСОБА_3 ). 
Акт перевірки від 23 вересня 2019 року містить суттєві недоліки, які не дають змоги достеменно встановити, за якою адресою проведено перевірку. 
Крім того, акт і оскаржувані приписи направлено за неналежною поштовою адресою - з поштовим індексом 79052, що відповідає місту Львову, тоді як адреса ОСОБА_1 - індекс 04159, місто Київ. 
Водночас суд визнав недопустимим доказом наданий Департаментом трекінг поштового відправлення на підтвердження направлення ОСОБА_1 акта та приписів, вказавши на відсутність ідентифікуючого номера відправлення.
11. Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, додатково виходив з того, що ОСОБА_1 на виконання оскаржуваних приписів від 23 вересня 2019 року подала 27 вересня 2019 року до Департаменту повідомлення про початок виконання будівельних робіт - "Реконструкція індивідуального (садибного) житлового будинку по АДРЕСА_1 ", яке позивач не вніс до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, пославшись на порушення в оформленні повідомлення. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
12. Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Департамент подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
13. На обґрунтування касаційної скарги Департамент зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення частини сьомої статті 34, частини першої статті 38, статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI), статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пунктів 16-19, 21 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок КМУ № 553), пунктів 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила КМУ № 270), фактично дійшли висновку, що об`єкт, який будується без належним чином розробленої та затвердженої документації, не є самочинним будівництвом у разі ухилення замовника будівництва від отримання будь-яких документів, складених контролюючим органом на підставі проведеної позапланової перевірки. 
Суди попередніх інстанцій не надали оцінки доказам, які підтверджують надходження поштового відправлення з помилковим індексом до відділення зв`язку у місті Києві (індекс 04201), яке обслуговує адресу відповідача, і зберігання відправлення у відділенні протягом місяця, що, на думку скаржника, свідчить про ухилення ОСОБА_1 від отримання кореспонденції. Перевірка проводилася у присутності уповноваженого представника суб`єкта містобудування ( ОСОБА_3 ), який діяв на підставі чинної нотаріально посвідченої довіреності, надав документи на об`єкт будівництва та не повідомив про припинення своїх повноважень, а відмова цього представника від підписання акта зафіксована належним чином. Департамент повернув ОСОБА_1 без реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, тому самочинне будівництво (реконструкція зі зміною огороджувальних конструкцій без дозвільних документів) не було усунуто, а вимоги припису залишилися невиконаними, що є підставою для знесення згідно зі статтею 38 Закону № 3038-VI. Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах від 05 лютого 2019 року у справі № 821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі № 2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі № 807/242/14, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору, стосуються правовідносин, які не є подібними. 
Департамент просить Верховний Суд сформувати правову позицію щодо застосування положень частини першої статті 376 ЦК України та частини другої статті 39-1 Закону № 3038-VI у подібних правовідносинах у питанні можливості знесення об`єкта будівництва за умови встановлення факту виконання будівельних робіт без документів, що дає право на їх виконання, та фактичної обізнаності суб`єкта містобудування про проведення заходу державного архітектурно-будівельного контролю.
14. ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу Департаменту залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року - без змін. 
15. На обґрунтування відзиву ОСОБА_1 вказує, що касаційна скарга фактично зводиться до незгоди Департаменту з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою обставин справи; не спростовує встановлених судами фактів процедурних порушень, допущених Департаментом під час проведення позапланової перевірки. Відповідачка зазначає, що реконструкція будинку не може вважатися самочинним будівництвом, оскільки вона подала повідомлення про початок виконання будівельних робіт; Департамент не надав до суду докази, що об`єкт будівництва має істотні відхилення від проєкту, порушує законні права та інтереси інших осіб, а його перебудова з метою усунення порушень є неможливою; не виносив щодо цього припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а оскаржувані приписи від 23 вересня 2019 року не були вручені їй або її представнику. 
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
16. 06 грудня 2025 року Департамент подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
17. Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження.
18. 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу. 
19. Верховний Суд ухвалою від 16 квітня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 17 квітня 2026 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що 13 червня 2019 року ОСОБА_1 придбала одноповерховий житловий будинок загальною площею 78,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
21. Цього ж дня ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_3 з повноваженнями представляти її інтереси, зокрема в органах державного архітектурно-будівельного контролю, строком до 13 червня 2022 року. 
22. 18 червня 2019 року ОСОБА_1 як замовник та ОСОБА_3 як підрядник уклали договір підряду по відновленню зазначеного будинку.
23. 24 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Департаменту із заявою про незаконне будівництво, яке ведеться ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . 
24. 21 серпня 2019 року Департамент на підставі цього звернення ОСОБА_2 оформив направлення на проведення позапланової перевірки щодо ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
25. 03 вересня 2019 року під час виїзду посадова особа Департаменту встановила, що на зазначеній земельній ділянці розташований напівзруйнований приватний будинок, власником якого є ОСОБА_1 , адреса згідно з технічним паспортом - АДРЕСА_1 , а роботи з відновлення проводять ОСОБА_3 . 
26. 06 вересня 2019 року заступник директора Департаменту підготував службову записку № 073/265вн на ім`я директора Департаменту з проханням видати додаткове направлення для проведення позапланової перевірки вже щодо ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
27. 09 вересня 2019 року Департамент оформив направлення № б/н на проведення позапланової перевірки щодо ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі звернення ОСОБА_2 та службової записки заступника директора Департаменту від 06 вересня 2019 року.
28. 23 вересня 2019 року за результатами перевірки посадові особи Департаменту склали акт, яким зафіксували виконання ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції приватного будинку (демонтаж даху та стін, зведення нових огороджувальних конструкцій, влаштування залізобетонного перекриття) без документа, що дає право на виконання будівельних робіт. 
29. Цього ж дня Департамент видав два приписи: про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у строк до 23 листопада 2019 року. В акті та приписах зроблено відмітку про відмову ОСОБА_3 від їх підписання та отримання.
30. Акт та приписи надіслано ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням № Р 01044 03943282 за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене відправлення повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання. Суди встановили, що поштовий індекс 79052 відповідає відділенню поштового зв`язку у місті Львові, тоді як адреса реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 . Наявний у матеріалах справи трекінг Укрпошти не містить номера відправлення, яке відстежується, а опис вкладення до поштового відправлення - відсутній.
31. Суди також встановили, що свідок ОСОБА_3 пояснив, що розписався у направленні на перевірку за адресою АДРЕСА_4 , а повторно підписав направлення на прохання посадової особи Департаменту, не ознайомившись детально з його змістом; заперечив, що відвідував Департамент та надавав будь-які документи; повідомляв ОСОБА_1 лише про перевірку за адресою АДРЕСА_4 .
32. 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала до Департаменту повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Листом від 03 жовтня 2019 року Департамент повідомив, що це повідомлення оформлене з порушенням установлених вимог та не може бути внесено до реєстру.
33. 11 січня 2020 року Департамент оформив направлення для проведення позапланової перевірки щодо дотримання ОСОБА_1 вимог приписів від 23 вересня 2019 року. 
34. 24 січня 2020 року за результатами цієї перевірки Департамент склав акт, яким зафіксував, що ОСОБА_1 продовжує виконувати будівельні роботи з реконструкції приватного будинку, а саме перебудовує одноповерховий будинок у двоповерховий за відсутності документа, що дає право на виконання будівельних робіт, чим не виконала вимоги приписів від 23 вересня 2019 року. В акті міститься відмітка про відмову від його отримання та підписання, проте особу, яка відмовилася, не вказано. 
35. 27 січня 2020 року зазначений акт надіслано ОСОБА_1 супровідним листом на її адресу із зазначенням поштового індексу 79052.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
36. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Верховний Суд виходить з такого.
37. Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
38. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
39. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
41. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року не відповідають, а доводи Департаменту є обґрунтованими, з огляду на таке. 
42. Верховний Суд у цій справі, діючи в межах, установлених у статті 341 КАС України, не переоцінює докази та не встановлює нових обставин, а перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій Закону № 3038-VI, ЦК України та КАС України. Тому предметом касаційної перевірки є не повторне з`ясування, хто саме був присутній під час перевірки, чи з яких причин заявник неточно зазначив адресу об`єкта, а питання наслідків формального дотримання чи недотримання контролюючим органом процедури проведення позапланової перевірки і обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій про безумовну протиправність приписів та відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених статтею 38 Закону № 3038-VI.
43. Пункт 1 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI визначає, що замовник має право виконувати будівельні роботи щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), після подання до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт. 
44. Таке право на виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) (абзац 1 частини першої статті 36 Закону № 3038-VI).
45. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється (абзац 1 частини другої статті 36 Закону № 3038-VI).
46. Відповідно до частини дев`ятої статті 36 Закону № 3038-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у повідомленні про початок виконання будівельних робіт та у Реєстрі будівельної діяльності зазначається, зокрема, реєстраційний номер містобудівних умов та обмежень або будівельного паспорта, технічних умов у Реєстрі будівельної діяльності; реєстраційний номер звіту про результати експертизи проектної документації на будівництво об`єкта (у разі її проведення) у Реєстрі будівельної діяльності; реєстраційний номер енергетичного сертифіката у Реєстрі будівельної діяльності (у разі проведення енергетичної сертифікації).
47. Отже, право на виконання будівельних робіт щодо об`єкта класу наслідків СС1 виникає після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт у встановленому законом порядку. Тому виконання робіт з реконструкції без такого документа означає, що відповідна реконструкція набуває ознак самочинного будівництва у розумінні частини першої статті 376 ЦК України.
48. Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (абзац 1 частини першої статті 41 Закону № 3038-VI).
49. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю (абзаци 3, 5 частини першої статті 41 Закону № 3038-VI). 
50. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (пункт 6 абзацу 6 частини першої статті 41 Закону № 3038-VI).
51. Відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню (пункт 1); складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону (пункт 2); у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом (пункт 3).
52. Тобто припис органу державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган ДАБК) є індивідуальним актом, який зобов`язує суб`єкта містобудування усунути виявлене порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та/або зупинити підготовчі і будівельні роботи. Такий припис забезпечує не тільки реагування на конкретне правопорушення, а й захист публічного інтересу у дотриманні встановленого законом порядку здійснення будівельної діяльності, недотримання якого формує ризик практики самочинного будівництва з розрахунком на подальше формальне виправдання вчиненого порушення.
53. Верховний Суд звертає увагу, що правомірність припису підтверджується за двома умовами: 
- дотриманням процедури його прийняття;
- наявністю порушення, яке зафіксоване приписом.
54. При цьому порушення процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягне за собою протиправність його наслідків (ultra vires action - invalid act). Проте окремі дефекти адміністративного акта можуть стосуватися не його змісту, а процедури його ухвалення.
55. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процедурне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень при прийнятті рішення, може слугувати підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування лише тоді, коли це порушення мало безпосередній вплив або об`єктивно могло вплинути на зміст прийнятого рішення (постанови Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19, від 26 квітня 2023 року у справі № 380/1418/22, від 22 червня 2023 року у справі № 560/813/20).
56. Тобто за існування принципу "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" слід також розрізняти випадки дії принципу "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення". 
57. Розмежування між істотним (фундаментальним) та неістотним (формальним) порушенням визначається через з`ясування того, чи могло рішення суб`єкта владних повноважень бути іншим за умови неухильного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
58. Крім того, з позицій розумності та доцільності певні процедурні вимоги мають розглядатися не як умови дійсності самого акта, а як вимоги до суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на його прийняття. Залежно від характеру порушення воно може мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а у випадках, коли порушення є суто формальним, - взагалі не впливає на його дійсність.
59. При цьому суд при перевірці законності припису оцінює обґрунтованість його вимог на момент винесення.
60. У справі, що розглядається, підставою для реагування органу ДАБК було звернення фізичної особи про можливе порушення вимог містобудівного законодавства. 
61. Суди попередніх інстанцій кваліфікували розбіжність між адресою, вказаною у зверненні ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), та адресою, зазначеною у направленні від 09 вересня 2019 року та в акті перевірки від 23 вересня 2019 року ( АДРЕСА_1 ), як зміну (підміну) об`єкта перевірки. Проте зазначений висновок не відповідає встановленим судами обставинам справи.
62. Неточність, допущена заявником у зазначенні адреси об`єкта чи особи, яка виконує роботи, сама по собі не усуває обов`язку контролюючого органу перевірити повідомлені відомості.
63. Так, під час першого виїзду 03 вересня 2019 року за адресою, зазначеною у зверненні ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), посадова особа Департаменту встановила, що будівельні роботи фактично виконуються на земельній ділянці, на якій розташований приватний будинок, що належить ОСОБА_1 , адреса якого згідно з технічним паспортом - АДРЕСА_1 . 
64. Тобто ОСОБА_2 у своєму зверненні неточно зазначив адресу об`єкта (11-Д замість 11) та суб`єкта містобудування ( ОСОБА_3 замість ОСОБА_1 ), що об`єктивно є виправданим для звернення фізичної особи, яка, на відміну від контролюючого чи правоохоронного органу, може орієнтуватися лише на зовнішні ознаки і не володіти інформацією про замовника, підрядника чи точну адресу. Саме для з`ясування точних обставин і проводиться перевірка органом ДАБК.
65. Після встановлення дійсних обставин (правильної адреси та справжнього власника) Департамент оформив нове направлення від 09 вересня 2019 року на проведення позапланової перевірки вже щодо належного суб`єкта містобудування ( ОСОБА_1 ) за уточненою адресою ( АДРЕСА_1 ). 
66. Службова записка від 06 вересня 2019 року в цьому випадку не є самостійною правовою підставою для призначення позапланової перевірки, а лише внутрішньоорганізаційно фіксує уточнення даних, встановлених під час виїзду на об`єкт за зверненням заявника.
67. Отже, оформлення 09 вересня 2019 року нового направлення щодо ОСОБА_1 за уточненою адресою є належним процедурним реагуванням Департаменту на виявлену неточність у зверненні заявника і не може кваліфікуватися як підміна об`єкта перевірки, оскільки фактично йдеться про один і той самий об`єкт будівництва, на якому виконувалися будівельні роботи без поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
68. Верховний Суд підкреслює, що неточність у зверненні фізичної особи щодо адреси чи особи, яка є замовником виконання будівельних робіт, не позбавляє орган ДАБК повноваження перевірити повідомлені відомості безпосередньо на місці. У випадку, якщо під час такого виїзду встановлено фактичний об`єкт будівництва, уточнення адреси та суб`єкта містобудування є належним здійсненням контрольної функції, а не підміною об`єкта перевірки. Підміна об`єкта перевірки мала б місце тоді, коли за результатами перевірки за одною адресою контролюючий орган сформулював висновки та вимоги щодо іншого об`єкта за іншою адресою. 
69. У справі, що розглядається, фактичне місцезнаходження об`єкта будівництва не змінилося - Департамент виїжджав на одну й ту саму земельну ділянку, на якій ОСОБА_3 за договором підряду виконував для ОСОБА_1 роботи з реконструкції одного й того самого будинку. Уточнення адреси з " 11-Д" на " 11" та суб`єкта містобудування зі " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_1 " було зумовлене виключно неточністю первинного звернення ОСОБА_2 (уточненням даних) і не вплинуло на предмет перевірки.
70. Звернення фізичної особи відповідно до пункту 6 абзацу 6 частини першої статті 41 Закону № 3038-VI є підставою для ініціювання позапланової перевірки, при цьому орган ДАБК зобов`язаний реагувати на інформацію про можливе порушення містобудівного законодавства, а не обмежуватися буквальним відтворенням адреси та прізвища, зазначених заявником. 
71. Протилежний підхід, застосований судами попередніх інстанцій у цій справі, призводив би до того, що будь-яка неточність заявника у зазначенні адреси чи прізвища власника позбавляла б орган ДАБК можливості реалізувати контрольні повноваження навіть за наявності очевидного порушення містобудівного законодавства, що суперечить меті та завданням державного архітектурно-будівельного контролю.
72. Верховний Суд також зазначає, що суди попередніх інстанцій при оцінці дій Департаменту не врахували, яка саме редакція Порядку КМУ № 553, була чинна на момент проведення перевірки (вересень 2019 року). 
73. Станом на час проведення позапланової перевірки чинною була редакція Порядку КМУ № 553 від 01 липня 2019 року (в редакції Постанови КМУ від 27 березня 2019 року № 367), яка не обмежувала проведення позапланової перевірки виключно питаннями, які стали підставою для проведення такої перевірки. 
74. Передбачені у пункті 7 чинної редакції Порядку КМУ № 553 положення: "Під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки", було запроваджено лише постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2021 року № 303 "Про внесення змін до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю", тобто більш ніж через півтора року після проведення спірної перевірки. 
75. Навіть якщо розцінювати дії Департаменту як вихід за межі питань, зазначених у зверненні ОСОБА_2 , на момент проведення перевірки нормативного обмеження предмета позапланової перевірки "виключно питаннями, які стали підставою" не існувало.
76. Крім того, у редакції Порядку, що була чинною на момент перевірки (вересень 2019 року), пункт 9 передбачав лише загальне правило проведення перевірки у присутності суб`єктів містобудування або їх представників без спеціального регулювання наслідків їх неявки (за винятком випадків самочинного будівництва з невстановленим суб`єктом містобудування).
77. Тобто пункт 9 Порядку КМУ № 553 допускав проведення перевірки за участю не виключно замовника, а і його представників.
78. У справі, що розглядається, перевірка проводилася у присутності ОСОБА_3 - підрядника за договором підряду та водночас представника ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю, що відповідає вимогам пункту 9 Порядку КМУ № 553.
79. Також чинна редакція Порядку КМУ № 553 (в редакції постанови від 13 березня 2020 року № 219), яка додатково врегулювала порядок дій у разі неявки суб`єкта містобудування шляхом залучення представників органів місцевого самоврядування, не встановлює такого наслідку неявки, як недійсність акта перевірки чи приписів.
80. Тобто на момент виникнення спірних правовідносин та на сьогодні відсутність суб`єкта містобудування (замовника) під час проведення перевірки, за умови забезпечення присутності підрядника чи іншого представника замовника, не тягне недійсність результатів перевірки.
81. Таким чином, за наявності на об`єкті будівництва ОСОБА_3 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 червня 2019 року, виданої ОСОБА_1 з повноваженнями представляти її інтереси, зокрема в органах державного архітектурно-будівельного контролю, посилання судів попередніх інстанцій на неналежне повідомлення ОСОБА_1 та на незабезпечення її особистої участі у перевірці, як на підставу для скасування приписів, не враховує положення пункту 9 Порядку № 553.
82. Сукупність установлених судами обставин, зокрема факт подання відповідачкою 27 вересня 2019 року повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо того самого об`єкта невдовзі після перевірки підтверджує обізнаність відповідачки про зауваження Департаменту щодо виконання робіт без належного правового оформлення. Подавши таке повідомлення, відповідачка фактично підтвердила, що усвідомлювала необхідність легалізації виконання будівельних робіт. За таких обставин посилання ОСОБА_1 виключно на формальні недоліки процедури перевірки не узгоджується з її попередньою поведінкою та не спростовує суті встановленого порушення.
83. Крім того, факт виконання будівельних робіт без повідомлення був об`єктивно зафіксований під час виїзду посадових осіб Департаменту на об`єкт будівництва та не спростовувався ОСОБА_1 по суті. 
84. За встановлених у цій справі судами обставин неучасть замовника у перевірці та недоліки поштового направлення акта і приписів самі по собі не впливають на обґрунтованість висновку Департаменту про наявність порушення та на правомірність вимог, сформульованих у приписах.
85. Верховний Суд звертає увагу на те, що для об`єктів класу наслідків СС1 законодавством передбачено декларативний порядок початку виконання будівельних робіт, який не вимагає отримання дозволу і полягає лише у подачі повідомлення та документів за переліком. 
86. Невиконання суб`єктами містобудування вимоги Закону № 3038-VI щодо подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт не є формальним недоліком, а становить порушення, яке має бути усунуте. 
87. Оскаржувані у цій справі приписи Департаменту були прямо спрямовані на усунення ОСОБА_1 цього порушення та відновлення законного порядку виконання будівельних робіт.
88. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала до Департаменту повідомлення про початок виконання будівельних робіт, проте Департамент повернув його без реєстрації у зв`язку з порушенням вимог щодо оформлення.
89. Зазначена обставина свідчить про те, що станом на дату винесення приписів (23 вересня 2019 року) виконання будівельних робіт на належному ОСОБА_1 об`єкті будівництва було без поданого повідомлення - об`єктивно існувало, а подання після винесення приписів повідомлення, яке не було внесене до Реєстру будівельної діяльності через недотримання вимог до його оформлення, не усуває факту виконання робіт без належно набутого права на момент проведення перевірки та саме по собі не свідчить про виконання припису.
90. Верховний Суд також зауважує, що відмовляючи у задоволенні первісного позову Департаменту про зобов`язання знести самочинно добудований поверх, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності скасованих приписів Департаменту. 
91. Проте з огляду на обґрунтованість вимог приписів по суті зазначений висновок судів є необґрунтованим.
92. Відповідно до абзацу 3 пункту 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
93. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
94. На момент виникнення спірних правовідносин частина перша статті 38 Закону № 3038-VI визначала, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
95. Верховний Суд звертає увагу на те, що такий припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.
96. Водночас позов про знесення об`єкта самочинного будівництва може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
97. Аналогічні висновки Верховний Суд сформулював, зокрема, у постановах від 02 листопада 2022 року у справі № 420/4209/19, від 23 лютого 2023 року у справі № 420/6488/18 та від 20 червня 2023 року у справі № 420/1058/19.
98. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 дійшов висновку, що стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови у випадках, коли нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту. 
99. Тобто у подібних правовідносинах вирішальне значення має встановлення факту виконання будівельних робіт без документа, що дає право на їх виконання, а також невиконання у встановлений строк законних вимог органу державного архітектурно-будівельного контролю, оформлених приписом про усунення порушень. Посилання суб`єкта містобудування на можливість приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану або його перебудови не спростовує наявності правових підстав для застосування передбачених законом наслідків, якщо у встановлений строк не усунуто сам факт виконання будівельних робіт без належного правового оформлення.
100. Зазначена правова позиція судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду є усталеною, підтверджена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 463/4564/16-а, від 29 листопада 2021 року у справі № 1840/3278/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 520/3777/18, від 23 лютого 2023 року у справі № 2040/5874/18, від 03 липня 2024 року у справі № 925/752/23, від 30 вересня 2025 року у справі № 560/10290/24 та від 22 січня 2026 року у справі № 120/13166/21-а.
101. У справі, що розглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 виконувала будівельні роботи з реконструкції приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 (демонтаж даху та стін, зведення нових огороджувальних конструкцій, влаштування залізобетонного перекриття, перебудова одноповерхового будинку у двоповерховий) без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
102. Тобто будівельні роботи виконувалися без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи у розумінні частини першої статті 376 ЦК України, оскільки подане 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт було повернуто Департаментом без реєстрації у зв`язку з порушеннями вимог щодо оформлення.
103. За таких обставин стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що Департамент не довів неможливість перебудови об`єкта, є безпідставними. 
104. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що позовна вимога Департаменту стосується зобов`язання ОСОБА_1 знести саме самочинно добудованого поверху будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто привести будинок у стан, зафіксований технічним паспортом на житловий будинок, складеним Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 10 травня 1995 року. 
105. Отже, предметом позову є не повне знесення будинку, а знесення тієї частини об`єкта будівництва, яка зведена без відповідного документа, що дає право на виконання будівельних робіт.
106. Обраний Департаментом спосіб захисту є співмірним характеру та обсягу встановленого порушення, оскільки спрямований на відновлення стану об`єкта, що існував до початку самочинного будівництва, виключно в межах самочинно зведеної частини, без надмірного втручання у право власності ОСОБА_1 на належний їй будинок у цілому.
107. У цьому контексті Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Гамер проти Бельгії" (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03, рішення від 27 листопада 2007 року) вказав, що зобов`язання особи знести будинок за наказом органів влади, передбачене законом і спрямоване на контроль за використанням майна відповідно до загальних інтересів шляхом приведення цього майна у відповідність із планом землекористування в зоні, де не може бути дозволено будівництво, не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
108. У справі "Депалль проти Франції" (Depalle v. France, заява № 34044/02, § 87, рішення від 29 березня 2010 року) ЄСПЛ підкреслив, що національні органи влади мають вирішувати, які типи заходів контролю за використанням нерухомого майна слід запроваджувати для захисту загальних або публічних інтересів, враховувати політики міського та регіонального планування.
109. Верховний Суд зазначає, що у цій справі часткове знесення об`єкта не покладає на відповідачку індивідуального та надмірного тягаря у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Як встановили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 розпочала будівництво без будь-яких дозвільних документів та не виконала обов`язкові приписи контролюючого органу про зупинення будівельних робіт та усунення порушень.
110. За аналогічних обставин у справі "Іванова та Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, заява № 46577/15, § 75, рішення від 21 квітня 2016 року), в якій особа свідомо збудувала без дозволу будинок з явним порушенням національних будівельних норм, ЄСПЛ не встановив порушення прав заявника згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та дійшов висновку, що наказ про знесення будинку спрямований на повернення речей до стану, в якому вони були б, якби заявник не знехтував вимогами закону. Крім того, виконання такого наказу також слугуватиме стримуванням інших потенційних порушників закону, що не можна недооцінювати з огляду на очевидну поширеність проблеми незаконного будівництва.
111. Також Верховний Суд звертає увагу, що поняття "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції охоплює "легітимні очікування" лише за умови наявності достатнього підґрунтя у національному праві.
112. ЄСПЛ у справі "Гамер проти Бельгії" (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03, § 85- 86, рішення від 27 листопада 2007 року) підкреслив, що особа не може посилатися на легітимні очікування щодо збереження об`єкта будівництва, якщо вона знала або повинна була знати про його незаконний характер, оскільки правомірні очікування не можуть ґрунтуватися на свідомому порушенні закону.
113. Водночас наявність у ОСОБА_1 проєктної документації, розробленої ТОВ "Центробуд", сама по собі не замінює обов`язку подати повідомлення про початок виконання будівельних робіт та не легітимізує виконання таких робіт без дотримання визначеного Законом № 3038-VI порядку.
114. Приписами від 23 вересня 2019 року Департамент надавав ОСОБА_1 строк до 23 листопада 2019 року для усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, тобто два місяці. Зазначений строк є розумним та достатнім для вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень, зокрема для належного оформлення та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та реєстрації відповідних документів в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. 
115. ОСОБА_1 у наданий строк не усунула порушення, зафіксовані приписами, що підтверджується актом повторної перевірки від 24 січня 2020 року, яким встановлено, що будівельні роботи з реконструкції будинку продовжуються за відсутності документа, що дає право на виконання будівельних робіт. 
116. Також у ході повторної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не лише не усунула порушення, а навпаки - продовжила перебудовувати одноповерховий будинок у двоповерховий.
117. Подання ОСОБА_1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке містить неповні або недостовірні дані (через що Департамент відмовив у реєстрації), не є належним виконанням припису. Вирішальним у контексті статті 38 Закону № 3038-VI є не факт звернення суб`єкта містобудування до органу ДАБК, а те, чи був у законний спосіб усунутий стан самочинного виконання будівельних робіт. 
118. Оскільки ОСОБА_1 так і не набула право на виконання робіт, то стан самочинності збудованого об`єкта залишається.
119. Верховний Суд також враховує, що суди попередніх інстанцій, скасовуючи приписи та відмовляючи у задоволенні первісного позову Департаменту, фактично створили правову ситуацію, за якої суб`єкт містобудування, який виконує будівельні роботи з реконструкції об`єкта без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, звільняється від будь-яких наслідків такого порушення з посиланням на формальні недоліки процедури перевірки, що не вплинули на об`єктивну наявність порушення та зміст вимог приписів.
120. Такий підхід суперечить меті та завданням державного архітектурно-будівельного контролю, а також принципу верховенства права, оскільки може заохочувати суб`єктів містобудування до ухилення від дотримання встановленого законом порядку початку будівельних робіт з розрахунком на те, що будь-які формальні недоліки перевірки унеможливлять застосування правових наслідків самочинного будівництва.
121. При оцінці пропорційності Верховний Суд керується підходом ЄСПЛ у справі "Іванова та Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, заява № 46577/15, § 51, 69, рішення від 21 квітня 2016 року), де зазначено, що знесення незаконно побудованого житла є заходом контролю за використанням власності в загальних інтересах ("запобігання безладу" та "економічний добробут країни"). Такий захід є виправданим, коли особа діяла свідомо всупереч будівельним нормам.
122. Правовідносини у справах № 821/1157/16, № 2а-10138/12/2670 та № 807/242/14 не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, а сформульовані Верховним Судом у них висновки не стосувалися питання виконання будівельних робіт без подання повідомлення та застосування правових наслідків самочинного будівництва за частиною першою статті 376 ЦК України, тому безпідставно були застосовані судами попередніх інстанцій.
123. Таким чином, будівельні роботи з реконструкції об`єкта ОСОБА_1 виконувалися без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, тобто без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; приписи Департаменту від 23 вересня 2019 року є правомірними по суті та були спрямовані на усунення виявленого порушення; у наданий приписом двомісячний строк (до 23 листопада 2019 року) ОСОБА_1 не усунула порушення, що є достатнім строком для вжиття відповідних заходів; невиконання припису є підставою для звернення органу ДАБК до суду з позовом про знесення на підставі частини першої статті 38 Закону № 3038-VI.
124. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 виконала вимоги приписів Департаменту від 23 вересня 2019 року, оскільки у встановлені строки подала повідомлення про початок виконання будівельних робіт, не узгоджується з фактичними обставинами, встановленими цим же судом, що подане ОСОБА_1 повідомлення не було внесено Департаментом до Реєстру через невідповідність установленим вимогам, про що її повідомлено листом від 03 жовтня 2019 року № 073/09/01-15/0310. 
125. Саме по собі подання повідомлення, яке не пройшло перевірку на повноту даних та пакету документів, і не було зареєстроване у встановленому порядку, не породжує права на виконання будівельних робіт та не може вважатися належним виконанням вимог припису про усунення порушень. Крім того, припис про зупинення будівельних робіт від 23 вересня 2019 року містив вимогу негайно зупинити виконання будівельних робіт до усунення допущених правопорушень. Ця вимога є самостійною та не може вважатися виконаною шляхом подання повідомлення, яке до того ж було визнано таким, що не відповідає встановленим вимогам.
126. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про виконання ОСОБА_1 вимог приписів не ґрунтується на встановлених ним же обставинах справи, що свідчить про порушення вимог статті 242 КАС України щодо обґрунтованості судового рішення.
127. Таким чином, оскаржувані ОСОБА_1 приписи Департаменту прийняті на підставі об`єктивно встановленого факту виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання робіт. Наявні недоліки процедури перевірки об`єкта будівництва (неточність адреси у зверненні чи помилковий поштовий індекс) самі по собі не свідчать про незаконність приписів, оскільки суди попередніх інстанцій не встановили, що такі недоліки вплинули на зміст приписів або спростували зафіксоване в них порушення, тобто не призвели до порушення суті процедурних гарантій відповідачки, не нівелювали її фактичної обізнаності про виявлені порушення та не могли вплинути на зміст вимог приписів. Водночас такі формальні недоліки не є достатньою підставою для скасування правомірних по суті індивідуальних актів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
128. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
129. Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
130. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 КАС України).
131. Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували частину першу статті 376 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 34, частини першу та другу статті 36, частину першу статті 38 Закону № 3038-VI, що призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень.
132. Для вирішення цього спору не потребується встановлення нових обставин чи додаткової перевірки доказів, оскільки фактичні обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів, а допущені помилки стосуються виключно застосування норм матеріального та процесуального права. Тому Верховний Суд вважає за можливе, не передаючи справу на новий розгляд, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення по суті спору.
133. За таких обставин первісний позов Департаменту слід задовольнити, зобов`язавши ОСОБА_1 знести за її рахунок здійснену реконструкцію (перебудову) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 до перейменування згідно з рішенням другої сесії Київської міської ради дев`ятого скликання від 25 серпня 2022 року № 5003/5044), 11 у Шевченківському районі міста Києва, привівши його до попереднього стану, зафіксованого технічним паспортом на житловий будинок, складеним Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 10 травня 1995 року, зареєстрованим за № 12208; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів Департаменту від 23 вересня 2019 року слід відмовити. 
Висновки щодо розподілу судових витрат
134. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
135. Ураховуючи, що постанова Суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, відповідно до статті 139 КАС України немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі № 640/4205/20 скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) знести за її рахунок здійснену реконструкцію (перебудову) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 до перейменування згідно з рішенням другої сесії Київської міської ради дев`ятого скликання від 25 серпня 2022 року № 5003/5044), 11 у Шевченківському районі міста Києва, привівши його до попереднього стану, зафіксованого технічним паспортом на житловий будинок, складеним Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 10 травня 1995 року, зареєстрованим за № 12208.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23 вересня 2019 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді С.М. Чиркін
В.М. Шарапа