Номер провадження: 33/813/517/26
Номер справи місцевого суду: 521/18302/25 
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т.І. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання – Хангельдян К.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , представника Одеської митниці – Ревенко Т.А., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Одеської митниці – Берназ В.П. на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.01.2026, відносно:

ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 471 МК України, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.01.2026 закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України.
Вилучені предмети згідно протоколу про порушення митних правил №0416/UA500000/2025 від 22.06.2025, а саме: детектор (пристрій для виявлення) дронів MDDSR 1 з маркуванням та штрих-кодом «BAOFENG» у кількості 1 шт. - повернуто ОСОБА_2 або уповноваженій ним особі. 

Відповідно до протоколу про порушення митних правил вбачається, що 22.06.2025 року о 17:51 год. в зону митного контролю відділу митного оформлення №5 пункту пропуску «Орлівка» митного поста «Придунайський» Одеської митниці в напрямку руху з України до Румунії, по смузі руху «зелений коридор» заїхав автомобіль марки «AUDI Q8» країна реєстрації Україна, р/н НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , під керуванням громадянина України ОСОБА_2 , який прямував з пасажирами
Тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України, громадянин України ОСОБА_2 , своїми діями заявив про те, що переміщувані ним та пасажирами, які також прямували у автомобілі марки «AUDI Q8» країна реєстрації Україна, р/н НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо переміщення через митний кордон України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України - митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Згідно ч. 2 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої ПКМУ від 21.05.2012 № 451 - митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів здійснюється виключно митними органами відповідно до законодавства, вибірково, у формах та обсязі, що визначені на підставі результатів системи управління ризиками.
На підставі аналізу та оцінки ризиків посадовими особами Одеської митниці було прийнято рішення переведення автомобіля марки «AUDI Q8» країна реєстрації Україна, р/н НОМЕР_1 , vin-код НОМЕР_2 , до смуги руху «червоний коридор», для проведення поглибленого митного огляду його багажних відділень, та вантажу, який в ньому переміщувався, а також особистих речей й багажу водія та пасажирів.
Під час проведення митного огляду автомобіля, речей водія і пасажирів, у речовому ящику для зберігання речей (бардачок) без ознак приховування, було виявлено пристрій, який за зовнішніми ознаками попередньо ідентифіковано як Детектор (пристрій для виявлення) дронів MDDSR 1 з маркуванням та штрих-кодом «BAOFENG».
Виявлений пристрій переміщувався без ознак приховування та його виявлення не було ускладнене у будь-якій спосіб.
Вказаний пристрій гр. ОСОБА_2 не задекларував письмово та не заявив під час усного опитування. Документи, які б містили інформацію про право придбання та використання даного пристрою відсутні, інші дозвільні документи для перевезення у гр. України ОСОБА_2 на момент перетину митного кордону, були відсутні.
Статтею 365 Митного кодексу України від 13.03.2013 №4495-VI (далі МК України) передбачено, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 196 МК України не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено законом.
Згідно ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України та митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).
Відповідно до ч. 1 ст. 197 МК України вбачається, що у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України.
Згідно з Законом України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» від 20.02.2003 №549-IV товари подвійного використання - окремі види виробів, обладнання, матеріалів, програмного забезпечення і технологій, спеціально призначені для військового використання, а також послуги (технічна допомога), пов`язані з ними, які, крім цивільного призначення, можуть бути використані у військових або терористичних цілях чи для розроблення, виробництва, використання товарів військового призначення, зброї масового знищення, засобів доставки зазначеної зброї чи ядерних вибухових пристроїв, у тому числі окремі види ядерних матеріалів, хімічних речовин, бактеріологічних, біологічних та токсичних препаратів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання» від 28.01.2004 №86 міжнародна передача товарів подвійного використання може здійснюватися суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів, центральним органом виконавчої влади, військовим формуванням, правоохоронним органом, органом та підрозділом цивільного захисту України, іноземним суб`єктом господарської чи іншої діяльності, за наявності у них відповідного дозволу чи висновку Держекспортконтролю.
Згідно закону України «Про радіочастотний ресурс», а саме статті 16: використання радіоелектронних засобів дозволене лише за наявності дозволу. На момент перетину митного кордону України жодних дозвільних документів на переміщення вищевказаних предметів водієм автомобіля марки «AUDI Q8» країна реєстрації Україна, р/н НОМЕР_1 ,vin-код НОМЕР_2 , громадянином України ОСОБА_2 співробітникам митного органу надано не було.
Таким чином, гр. України ОСОБА_2 не заявив митному органу точні відомості, та не надав відповідні документи про переміщувані ним через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України.
Митним органом у протоколі зазначено, що вказані дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) частиною 3 статті 471 Митного кодексу України.
Також, відповідно до ст. 511 МК України за протоколом про порушення митних правил №0416/UA500000/2025 від 22.06.2025 року було вилучено детектор (пристрій для виявлення) дронів MDDSR 1 з маркуванням та штрих-кодом «BAOFENG» у кількості 1 шт.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову представник Одеської митниці Берназ В.П. подала апеляційну скаргу.
Доводи обґрунтовує тим, що вилучений товар за своїми технічними характеристиками та функціональним призначенням є таким, що безпосередньо створений для використання у військовій сфері, а тому відповідно до ЗУ «Про державний контроль міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» підлягає обов`язковому декларуванню та заявленою встановленою формою.
Дозвіл (висновок) Держекспортконтролю у ОСОБА_2 на переміщення через митний кордон України вказаного товару співробітникам митного органу надано не було. 
Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією товару, на підставі ст. 520 МУ України, стягнути з ОСОБА_2 витрати про витрати митного органу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника Одеської митниці, яка підтримала апеляційну скаргу, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, прихожу до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП - апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
З аналізу вказаних правових норм статей 486 та 487 МК України, а також статей 2, 9, 11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення.
Усі вказані елементи складу адміністративного правопорушення є неподільним цілим. Наявність цих елементів обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо хоча б один з них відсутній, або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею глави 68 МК України, вказане діяння не є порушенням митних правил.
При цьому наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.
Відповідно до ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.
За змістом положень ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Так, відповідно до ст. 1 Закону «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» товари подвійного використання - окремі види виробів, обладнання, матеріалів, програмного забезпечення і технологій, спеціально не призначені для військового використання, а також послуги (технічна допомога), пов`язані з ними, які, крім цивільного призначення, можуть бути використані у військових або терористичних цілях чи для розроблення, виробництва, використання товарів військового призначення, зброї масового знищення, засобів доставки зазначеної зброї чи ядерних вибухових пристроїв, у тому числі окремі види ядерних матеріалів, хімічних речовин, бактеріологічних, біологічних та токсичних препаратів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею ст. 197 МК України встановлені обмеження щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму "єдиного вікна" відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, на які накладено електронний підпис, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо переміщення таких товарів через митний кордон України, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом або уповноваженою ним особою.
Згідно ч. 2 даної статті переліки таких товарів (із зазначенням їх опису та коду згідно з УКТ ЗЕД), а також порядок видачі відповідних дозволів та їх обігу з використанням засобів інформаційних технологій затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Митниця в зазначеному протоколі посилається на те, що згідно з розділом 5. Постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 №86 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання» дані окуляри мають ознаки спеціального технічного засобу негласного отримання інформації, для переміщення якого необхідно одержання дозволу (висновку) Держекспортконтролю в наслідок чого є забороненим (обмеженим) до переміщення через митний кордон України.
Відповідно до ст. 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.
Частинами 1 та 2 ст. 515 МК України визначено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Судом встановлено та підтверджено представником митниці, що вилучений предмет для експертне дослідження на предмет віднесення їх до товарів подвійного використання не призначалося.
Крім того, до матеріалів справи у якості доказу долучена інструкція до мобільної системи виявлення дронів MDDSR1 «Ксеон-М», де міститься інформація про використання пристрою для безпеки військового та мирного населення. Проте відповідно до опису предметів від 26.06.2025 за протоколом про порушення митних правил №0416/UA500000/2025 від 22.06.2025 року було вилучено: Детектор (пристрій для виявлення) дронів MDDSR 1 з маркуванням та штрих-кодом «BAOFENG» у кількості 1 шт.
ОСОБА_2 в суді першої інстанції зазначив, що проживає в місті Херсон, де підвищена небезпека обстрілів, у зв`язку з чим користується цим пристроєм для захисту себе та своєї родини, завчасно перед обстрілами ховається в укриття. При виїзді до Румунії не задекларував цей пристрій, бо цей пристрій продається в вільному обігу та не є забороненим або обмеженим у використанні. Також після вилучення пристрою митницею він придбав вдруге такий саме пристрій та при перетині кордону показував його на кордоні, жодних претензій до нього не виникло.
В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_2 підтримав свою позицію, висловлену в суді першої інстанції.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Приписами ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та надавши зібраним доказам правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 не вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 471 МК України. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.
Крім цього, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2019 року у справі №760/10803/15-а (адміністративне провадження №К/9901/19074/18) в якої зазначено, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Докази, надані Одеською митницею до цієї справи на підтвердження вини ОСОБА_2 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Таким чином, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено те, що Одеською митницею не надано беззаперечних доказів вини ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу представника Одеської митниціБерназ В.П. - залишити без задоволення.
Постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.01.2026, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 471 МК України, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов