Справа № 344/1925/26 
Провадження № 33/4808/297/26 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Савчука Р.Р. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Правопорушення вчинено за таких обставин. 
26 січня 2026 року о 09 год. 11 хв. в м. Івано-Франківськ, по вул. Романа Гурика, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом №224, будучи неуважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п.п.2.3 б)., п.13.1. ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тим самим ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2026 року у справі №344/192526 скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вважає вказано постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального права.
Вказує, що він керуючи тролейбусом №224, завчасно увімкнув покажчик лівого повороту. Водій автомобіля Ford Fiesta ігноруючи вимоги п. 17.4. ПДР, не надала пріоритету в русі тролейбусу, що стало першопричиною зіткнення.
Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що дії водія Ford мали характер таких, що вводять в оману інших учасників дорожнього руху, оскільки як вбачається із відеозапису події та пояснень водія автомобіля Ford, він зупинився перед заїзним карманом в той час, коли транспортні засобу попереду нього продовжували рух, а перешкод для його руху не існувало. Така зупинки в контексті п. 17.4 ПДР була розцінена ним, як водієм тролейбуса, як чіткий сигнал про надання можливості розпочати рух. Проте, коли тролейбус уже розпочав маневр виїзду та його передня частина перебувала на проїжджій частині, водій Ford раптово розпочала рух, чим грубо порушила п. 1.5 ПДР.
Вважає, що дії водія Ford стали безпосередньою причиною ДТП, оскільки вона спочатку шляхом зупинки власного транспортного засобу сигналізувала про надання переваги у русі тролейбуса, а після початку виконання маневру раптово відновила рух, чим створила аварійну ситуацію. Та допустила зіткнення із задньою лівою частиною тролейбуса.
Стверджує, що суд першої інстанції приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 взяв за основу протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575647, однак даний протокол складений із порушенням вимог закону, що залишилося поза увагою суду, оскільки у даному протоколі відсутні відомості про потерпілу особу. 
З огляду на це, суд першої інстанції повинен був повернути такий протокол на доопрацювання, проте формально підійшов до розгляду справи, не звернувши уваги на відсутність у справі належним чином визначеного процесуального статусу потерпілої особи.
До початку судового розгляду на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від потерпілої ОСОБА_2 , в яких остання зазначає, що твердження ОСОБА_1 , що рішення про його винуватість прийняте з грубим порушенням вимог закону є безпідставними. 
По суті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 26.01.2026 року по вул. Гурика в м. Івано-Франківськ пояснила наступне: приблизно о 09 год. 12 хв. вона стояла по вул.Гурика на червоне світло світлофора, плануючи здійснити маневр для виїзду на вул.Мазепи. Попереду та позаду неї була велика кількість автомобілів, тож вона дотримувалася безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Коли світло світлофора помінялося на зелене вона переконалася в тому, що рух буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху. В правому дзеркалі заднього виду вона бачила тролейбус, який завершував здійснювати посадку/висадку пасажирів. Проїхавши приблизно 1.5 м вона побачила, що водій тролейбуса здійснює наїзд на її автомобіль. Вона одразу почала гальмувати, однак відчула удар в передню праву частину автомобіля та миттєво здійснила зупинку. Вийшовши з авто вона побачила, що в її автомобіль в`їхав задньою лівою частиною тролейбус, який випередив її автомобіль, намагаючись перелаштуватися в її смугу. Щодо тверджень водія тролейбуса ОСОБА_1 про те, що начебто вона наздоганяла тролейбус, який вже завершував маневр, вважає, що вони не відповідають дійсності, адже вона почала здійснювати маневр першою і саме водій тролейбуса буквально здійснив обгін та наїзд на її авто. Зазначає, що на відеоматеріалах, які наявні в матеріалах справи чітко видно, що водій тролейбуса увімкнув лівий поворот після виїзду з кишені для посадки/висадки пасажирів, одночасно з початком руху, коли вона була на рівні кабіни водія. Тобто водій тролейбуса наздоганяв її, а не вона його. Відтак, ОСОБА_1 всупереч п.13.1., п.2.3.б ПД не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, а також порушив стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну. З двох фотокарток, які вона долучила та відеоматеріалів (наявні в справі) вбачається, що місце зіткнення відбулося в кінці кишені, а саме при її виїзді, тобто водій тролейбуса в порушення правил дорожнього руху виїжджаючи з зупинки, не впевнившись в безпеці маневру допустив зіткнення з моїм транспортним засобом, виїхавши безпосередньо перед ним. Щодо тверджень ОСОБА_1 , що рішення про його винуватість прийняте з грубим порушенням вимог закону, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які відомості про потерпілу особу. Вважала, що це твердження є безпідставним, адже відомості про потерпілу особу наявні в додатку до протоколу ЕПР1 №575647 та схемі ДТП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Савчук Р.Р. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялась про розгляд провадження, знала про те, що в провадженні суду апеляційної інстанції перебуває на розгляді справа за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року та надала пояснення, які за своїм змістом є запереченням на вищевказану апеляційну скаргу . 
Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність осіб, які приймали участь у суді першої інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. При цьому, обвинувачений, а відповідно і інші учасники судового розгляду можуть відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що потерпіла знає про розгляд провадження в суді апеляційної інстанції,не повідомила про поважність причин, які завадили їй приймати участь у судовому засіданні та не подала клопотаннятпро відкладення розгляду провадження, апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги міг бути проведений без участі потерпілої
Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи сторони захисту, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575647 від 26.01.2026 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 26.01.2026 року о 09 год. 11 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Р.Гурика, 2 керуючи тролейбусом №224 рухався за маршрутом №8, будучи не уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з ТЗ Форд Фієста д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок чого ТЗ отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.1, 2.3б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення не містить даних, які дозволяють встановити фактичні обставини вчиненого правопорушення, а містить тільки зміст висунутого обвинувачення. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, діючи в порушення вимог п.13.1, 2.3б Правил дорожнього руху України, був неуважним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим ТЗ. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив правовий статус потерпілої ОСОБА_2 , оскільки відповідно до висунутого обвинувачення внаслідок вчиненого правопорушення їй було заподіяно шкоду у вигляді пошкодження транспортного засобу. 
До матеріалів справи долучено письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 2) від 26.01.2026 року, відповідно до яких вона рухалася автомобілем Форд Фієста д.н.з. НОМЕР_1 по проїжджій частині, близько 09 год. 11 хв. автомобіль стояв у пробці а тролейбус №224 виїжджав із кишені та зачепив її автомобіль, наніс пошкодження, а саме пошкодив передній бампер, праве крило, праву фару.
Долученими письмовими поясненнями ОСОБА_2 повністю підтвердила правильність обставин, які зазначені в її письмових поясненнях та надала суду аналогічні пояснення. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а також відеозаписи із камер зовнішнього спостереження долучені до матеріалів справи КП «ЕлектроАвтоТранс». 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зокрема, відеозаписом, долученим до матеріалів справи працівниками поліції із нагрудних камер (а.с. 5) (clip-0) зафіксовано, як працівники поліції складають схему ДТП, після чого ОСОБА_2 ознайомлюють зі складеною відносно неї постановою за ст. 126 КУпАП, ознайомлюють із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. 
(clip -1) водія ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №575647, повідомляють місце розгляду справи, надав письмові пояснення, розписався про ознайомлення зі змістом та отримав копію протоколу.
Відеозаписом, долученим до матеріалів справи директором КП «ЕлектроАвтоТранс» (а.с. 13) зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду за участю тролейбуса №224 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Вищевказаним відеозаписом зафіксовано, як тролейбус намагається здійснити виїзд із заїзної кишені зупинки громадського транспорту на смугу руху транспортних засобів, про що повідомляє іншим учасником дорожнього руху відповідним світловим сигналом повороту ліворуч. У цей час на вказаній смузі руху знаходиться автомобіль Ford Fiesta, який перебуває у нерухомому стані та не розпочинає рух, незважаючи на відсутність перешкод, за винятком вищевказаного тролейбуса. Відеозаписом зафіксовано, що водій тролейбуса, переконавшись в тому, що транспортний засіб марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 не рухається, розпочинає виїзд на смугу руху та випереджає автомобіль. Разом з тим, після цього, автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , також розпочинає рухатись та проїхавши приблизно біля 10 метрів вперед здійснює зіткнення з лівою частиною тролейбуса. 
Так, відповідно до вимог п.2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
Відповідно до п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. При цьому, безпечний інтервал, це відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів свідчить про те, що рішення суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є явно незаконним та підлягає скасуванню. 
Зокрема, зі змісту даних відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що водій транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , за відсутності перешкод для подальшого руху, діючи у відповідності до вимог п. 17.4. ПДР надає йому можливість здійснити маневр виїзду на смугу руху, внаслідок чого розпочав виконання зазначеного маневру, дотримуючись відповідного інтервалу, який дозволяв безпечно виїхати на смугу руху транспортних засобів. 
Зі змісту відеозапису вбачається , що обраний водієм тролейбуса ОСОБА_1 інтервал відповідав вимогам ПДР України та був безпечним за умови, що водій іншого транспортного засобу марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який не рухався на час початку відповідного маневру виїзду на смугу руху транспортних засобів, не розпочне рух автомобіля. Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що після того, як водій тролейбуса ОСОБА_1 розпочав виконувати маневр виїзду тролейбуса на смугу руху транспортних засобів, автомобіль марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 також зрушився з місця та проїхав вперед приблизно 10 м. Вищевказані дії водія іншого транспортного засобу не могли бути передбачені водієм тролейбуса ОСОБА_1 , оскільки він мав розраховувати на виконання водієм автомобіля марки «Ford Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 вимог п.17.4 ПДР України. 
Так, відповідно до вимог п.17.4 ПДР України у населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному "кармані", водії інших транспортних засобів зобов`язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови суд повинен був обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати, які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.
Разом з тим, суд першої інстанції формально поставився до розгляду провадження , не проаналізував сукупність доказів, які містяться в матеріалах провадження та прийшов до безпідставного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України").
Апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи не містять достатніх та переконливих доказів, які поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Згідно з приписами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. 
Разом з тим, встановлені апеляційний суд фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди свідчать про безпідставність обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову. 
Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв