Справа № 438/1962/25 
Провадження 2/438/130/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

03 березня 2026 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області
у складі судді Дудар О.В., 
за участю секретаря Валькович Г.К., 
позивача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданніу порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
встановив:
До Бориславського міського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних позивач зазначила, що вона наймачем квартири АДРЕСА_1 . Вказане житлове приміщення надано сім`ї ОСОБА_5 рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів від 21 травня 1989 року, на підставі якого видано ордер на житлове приміщення № 694 для вселення в квартиру основному квартиронаймачу - ОСОБА_6 та членам його сім`ї - дружині ОСОБА_1 , дочкам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , синові ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні від 21 жовтня 2025 року № 1319-ц у у вказаній вище квартирі зареєстровані позивач, відповідачі ОСОБА_9 та її дочка ОСОБА_3 , син позивача - відповідач ОСОБА_4 . Квартира - не приватизована, належить до державного житлового фонду; будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі ОСББ «Коваліва,30». Згідно з актом про не проживання від 1 грудня 2025 року, затвердженого головою ОСББ «Коваліва,30», на час звернення з позовом у спірній квартирі проживає тільки позивач; відповідач ОСОБА_4 не проживає у квартирі з 2015 року; ОСОБА_10 не проживає з 2020 року; Вільк Ксенія - з 2018 року. Відповідач ОСОБА_4 проживає постійно з сім`єю в Польщі, де придбав житло, крім того, у власності його сім`ї є квартира в місті Івано-Франківську. Відповідачка ОСОБА_10 разом з дочкою, проживають постійно у Польщі, мають дозвіл на працю та постійне проживання більше п`яти років. Відповідачка ОСОБА_11 не спілкується зі своєю мамою – позивачем, більше восьми років. Всі відповідачі тривалий період часу, відповідно десять та п`ять років, без поважних причин не проживають у спірній квартирі, їх не цікавить це житло, вони втратило до нього інтерес, живуть в іншій державі, там мають житло, не приймають жодної участі в утриманні квартири, в оплаті комунальних послуг. Весь тягар утримання покладений на позивачку, яка є особою пенсійного віку, інвалід третьої групи з дитинства (не бачить на одно око). Оскільки відповідачі без поважних причин не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , з урахуванням норм статей 71, 72 ЖК України, позивач просить визнати відповідач такими, що втратили право на користування житлом у спірній квартирі. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року вказана позовна заява (справа № 438/1962/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. 
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
18 грудня 2025 року позивачем подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 438/1962/25. Призначено підготовче судове засідання на 6 січня 2026 року.
Підготовчі судові засідання 6 та 22 січня 2026 року не відбулось у зв`язку з неявкою учасників справи.
Від позивача 31 грудня 2025 року надійшла заява про проведення підготовчого засідання без її участі. Крім цього просила викликати у якості свідка ОСОБА_12 
1 лютого 2026 року від відповідача – ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що не проживає у АДРЕСА_3 з 2014 року. Також вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу без його участі.
Решта відповідачів правом на подання відзиву не скористались.
Ухвалою суду від 5 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12 лютого 2026 року. Викликано у судове засідання свідка: ОСОБА_12 . 
Судове засідання 12 лютого 2026 року не відбулось у зв`язку з вимкненням електроенергії. 
У судове засідання 3 березня відповідачі, будучи належним чином попереджені про дату та час засідання, у тому числі шляхом розміщення на сайті Судової влади України оголошення про виклик відповідачів у судові засідання у справі № 4381962/25, та роз`яснено наслідки неявки у судове засідання особи, що викликається. 
Конверти з рекомендованими повідомленнями та судовими повістками з повідомленнями про судові засідання, направлені зареєстровану адресу місця проживання відповідачів повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі № 443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним.
Позивач проти розгляду справи без участі відповідачів не заперечувала. 
Враховуючи положення частини 1 статті 223 ЦПК України та заяву відповідача – ОСОБА_4 про розгляд справи без його участі, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 
Позивач у судовому засідання підтримала доводи та вимоги позовної заяви, наголосила, що відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , тривалий час та не платять комунальні послуги за квартиру. Враховуючи наведене просить задовольнити позовні вимоги, судові витрати лишити за нею. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою позивача, та мешкає на у будинку АДРЕСА_4 , повідомила, що вона спілкується з ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі одна, а відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_5 та не відвідують вказане житло. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, допитавши свідка, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з копією ордеру на житлове приміщення № 694 серії НФ від 29 травня 1987 року, виданого ОСОБА_6 , на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів від 21 травня 1989 року № 165, на право зайняття із сім`єю з 5 чоловік житлового приміщення житловою площею 39,13 кв м., що складається з 3 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: ОСОБА_6 (квартиронаймач); ОСОБА_1 (дружина); ОСОБА_7 (дочка); ОСОБА_13 (син); ОСОБА_8 (дочка). 
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадського стану м. Бориславі, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 332. 
З відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21 жовтня 2025 року № 1319-ц, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 (з 20 червня 1987 року по т.ч.); ОСОБА_2 (з 30 січня 2008 року по т.ч.); ОСОБА_4 (з 13 березня 1994 року по т.ч.); ОСОБА_3 (з 31 серпня 2008 року по т.ч.).
Згідно з актом про непроживання від 1 грудня 2025 року, затвердженого головою ОСББ «Коваліа,30» та засвідчено свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_3 , проживає ОСОБА_1 , та не проживають: ОСОБА_4 з 2015 року; ОСОБА_2 з 2020 року; ОСОБА_3 з 2018 року.
За змістом частин 1, 2 статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (стаття 61 ЖК України). 
Частинами 1-3 статті 64 ЖК України передбачають, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 74 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону чи рішення суду.
Згідно зі статтею 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим дане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). 
Аналіз норм статей 72 ЖК України свідчить, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №3 44/19735/19 (провадження № 61-13123св21), у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України). 
Cуд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачі понад шість місяців не проживають у спірному житлі, будь-якого інтересу до даного житла не проявляють, доказів на спростування доводів позовної заяви про їх відсутність за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців не надали, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
У судовому засіданні позивач просила не стягувати судові витрати з відповідачів, у зв`язку із чим суд вважає за можливе не стягувати судові витрати позивача з відповідачів.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням– задовольнити. 
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 ;
відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 ;
відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 ;
відповідач-3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 . 

Суддя Олена ДУДАР