П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9152/25	

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,
повний текст судового рішення
складено 21.01.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якій позивач просить суд: 
- визнати протиправні дії ГУ ДПС у Миколаївській області та зобов`язати скасувати суму штрафної санкції у розмірі 25 995,00 грн., визначену рішенням про застосування штрафної санкції №0085462404 від 22.05.2025 року;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року на суму 25 988,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, відповідачем сформована вимога №Ф-8550 від 22.05.2025 року про сплату заборгованості по єдиному соціальному внеску на суму 51 990,18 грн та прийняте рішення №0085462404 від 22.05.2025 року про застосування штрафних санкцій в сумі 25,995,09 грн. Зазначені документи отримані позивачкою 26.05.2025 року. Сума, зазначена у вимозі, сплачена 25.06.2025 року. На думку позивачки, своєчасна (впродовж 30 днів з дня отримання) сплата єдиного внеску є підставою для скасування суми штрафу. Позивачка зазначає, що відповідач відмовив у такому скасуванні, оскільки сплата єдиного внеску відбулась після спливу 30 днів з моменту отримання вимоги. Відмова оскаржена до податкового органу вищого рівня, проте, до закінчення процедури адміністративного оскарження, відповідач прийняв податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року, якою визначив суму боргу до сплати - 25 988,56грн. Позивач вважає таку вимогу протиправною, просить позов задовольнити.
У відзиві, який надійшов до суду 15.09.2025 року, відповідач у задоволенні позову просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що 30.06.2025 року до ГУ ДПС у Миколаївській області надійшла заява ПП ФО ОСОБА_1 про списання штрафних санкцій, в якій зазначено: «податкові зобов`язання з ЄСВ згідно вимоги на суму 51 990,18 грн. сплачено мною – 25.06.2025 року через Ощадбанк відповідно до квитанції від 25.06.2025 року РМ-35659. Враховуючи вимоги законодавства, прошу списати мені штрафні санкції згідно рішення №0085462404 від 22.05.2025 року на суму 25 995,06 грн.». ПП ФО ОСОБА_1 до зазначеної заяви документальних підтверджень оплати надано не було. ГУ ДПС у Миколаївській області за результатами опрацювання зазначеної заяви ПП ФО ОСОБА_1 встановлено, що в ІКП по рахунку 71040000 кошти в сумі 51 992,00 грн. зараховані 26.06.2025 року, згідно платіжного доручення від 26.06.2025 року №7212422SB, що не відповідає даним ПП ФО ОСОБА_1 про дату здійснення платежу. 24.07.2025 року згідно даних АІС «Податковий блок» по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 23.07.2025 року №Ф-6397-1429 - заборгованість з єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (код бюджетної класифікації 71040000) в сумі 25 995,09 грн. виведена з ІКП платника, на підставі Заяви-оскарження податкового повідомлення з відкликання від 16.07.2025 року (вх. ДПС України №2556/С/6 від 21.07.2025 року) на Рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 22.05.2025 року №0085462404 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; - заборгованість з єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності (код бюджетної класифікації 71010000) існує в сумі 1,19 грн. (що не перевищує 10 грн.). Т. ч. вищезазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.07.2025 року №Ф-6197-1429 відкликана 25.07.2025 року. Просить у задоволенні позову відмовити.
Позивач не скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005 ЄДРПОУ 44104027) задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо нескасування штрафної санкції у розмірі 25 995,00 грн., визначеної рішенням про застосування штрафної санкції №0085462404 від 22.05.2025 року. Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області скасувати суму штрафної санкції у розмірі 25 995,00 грн., визначену рішенням про застосування штрафної санкції №0085462404 від 22.05.2025 року. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року на суму 25 988,56 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005 ЄДРПОУ 44104027) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн.
На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі №400/9152/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 . Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
23.03.2026 року (вхід.№16546/26) на адресу суду апеляційної інстанції від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу ГУ ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 року у справі №400/9152/25 залишити без змін.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА
Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, як фізичної особи-підприємця, що припинила підприємницьку діяльність.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 08.05.2025 року №6684/14-29-24-04/ НОМЕР_1 , за висновками якого встановлено порушення пункту 1 частини другої статті 6, пункт 2 частини першої статті 7, абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями) щодо заниження єдиного внеску за період з 01.01.2019 року по 20.07.2020 року на загальну суму 51 990,18 грн., в тому числі за 2019 рік на 51 990,18 грн.
На підставі акту перевірки від 22.05.2025 року контролюючим органом прийнято: 
вимогу №Ф-8550 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 51 990,18 грн.;
рішення від 22.05.2025 року №0085462404 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 25 995,09 грн. 
Зазначені документи, складені за результатами перевірки, направлені контролюючим органом позивачці поштовим відправленням і отримані 26.05.2025 року.
В матеріалах справи є дублікат квитанції до платіжної інструкції №РМ-35659 від 25.06.2025 року з оригінальним відбитком печатки банківської установи, яким підтверджується, що 25.06.2025 року о 15:46:11 здійснена платіжна операція по перерахуванню коштів в розмірі 51 992,00 Головному управлінню ДПС у Миколаївській області за актом перевірки від 08.05.2025 року.
30.06.2025 року за вх.№38983/6 до ГУ ДПС у Миколаївській області надійшла заява ПП ФО ОСОБА_1 про списання штрафних санкцій, в якій зазначено: «податкові зобов`язання з ЄСВ згідно вимоги на суму 51 990,18 грн. сплачено мною – 25.06.2025 року через Ощадбанк відповідно до квитанції від 25.06.2025 року №РМ-35659. Враховуючи вимоги законодавства, прошу списати мені штрафні санкції згідно рішення №0085462404 від 22.05.2025 року на суму 25 995,06 грн.». 
Листом від 02.07.2025 року №16051/6/14-29-24-04-02 ГУ ДПС у Миколаївській області повідомило позивачку про відсутність правових підстав для скасування штрафної санкції, оскільки зарахування коштів в ІКП ІС «Податковий блок» відбулось 26.06.2025 року, тобто на 31 календарний день.
16.07.2025 року позивачка оскаржила до ДПС України рішення про застосування штрафної санкції від 22.05.2025 року №0085462404, яку рішенням ДПС України від 05.08.2025 року залишено без розгляду.
23.07.2025 року відповідачем складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №6197-1429, яким визначено суму боргу - 25 988,56 грн.
Не погодившись з відмовою відповідача скасувати нараховані штрафні санкцій і вимогою про сплату боргу (недоїмки) №6197-1429 від 23.07.2025 року, позивач звернулася до суду з даним позовом.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.
В силу приписів пункту 1 та 4 частини другої статті 6, абзацу 1 і 2 частини восьмої, частин одинадцятої та дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зокрема, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
В розумінні пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.
Як визначено у частині чотирнадцятій статті 25 Закону №2464-VI, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
Пункт розділу 924 розділу VIII Закону №2464-VIV передбачає, що в разі сплати платником єдиного внеску протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем отримання вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, суми єдиного внеску, нарахованого за результатами документальних перевірок, які були відновлені або розпочаті з 1 серпня 2023 року та завершені до дня припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, суми штрафів, передбачених цим Законом, які застосовані на суму такого єдиного внеску, вважаються скасованими, а пеня не нараховується.
Суми єдиного внеску разом із штрафом та пенею, визначені у вимозі про сплату недоїмки з єдиного внеску та/або рішенні податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, вважаються неузгодженими до моменту повної сплати таких сум, але не більше ніж протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем отримання вимоги (рішення).
Строки, визначені статтею 25 цього Закону, застосовуються з урахуванням строку, наданого платнику єдиного внеску для сплати суми єдиного внеску, нарахованого за результатами документальних перевірок.
Сума єдиного внеску, сплаченого у порядку, передбаченому цим пунктом, не підлягає оскарженню.
Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» №3219 від 30.06.2023 року пункт 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ доповнено новим пп.69.37, відповідно до якого тимчасово, на період з 1 серпня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, у разі сплати платником податків протягом 30 календарних днів з дня, наступного за пнем отримання податкового повідомлення-рішення, суми податкового зобов`язання, нарахованого за результатами документальних перевірок, які були відновлені або розпочаті з 1 серпня 2023 року та завершені до дня припинення або скасування воєнного стану на території України. штрафні (фінансові), санкції (штрафи), нараховані на суму такого податкового зобов`язання, вважаються скасованими, а пеня не нараховується. 
Згідно з вимогами п.10 ст.9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається:
1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки;
2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або іншим учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;
3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН
Як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, як на правову підставу своїх вимог щодо визнання протиправною відмови контролюючого органу скасувати нарахування штрафних санкцій, позивачка посилається на п.9-24 розділу VIII Закону № 2464-VI, за якою сплата впродовж 30 днів з дня отримання вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, нарахованого за результатами документальних перевірок, звільняє від сплати штрафних санкцій. 
Колегією суддів встановлено, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.05.2025 року №Ф-8550 позивачка отримала 26.05.2025 року.
Також, квитанція банківської установи №РМ-35659 від 25.06.2025 року є беззастережним доказом того, що 25.06.2025 року о 15:46:11 позивачкою здійснена платіжна операція по перерахуванню коштів в розмірі 51 992,00 грн. на рахунок відповідача.
Колегія суддів зауважує, що 25.06.2025 року знаходиться в межах тридцятиденного строку з моменту отримання вимоги про сплату боргу.
Натомість, доводи апеляційної скарги ґрунтується на тому, що зазначені кошти зараховані лише 26.06.2025 року. 
При цьому, відповідач посилається на пункт 5 Порядку взаємодії органів Державної казначейської служби України та органів Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2016 року №621 (із змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2016 року за №1115/29245, яким встановлено, що Казначейство формує та передає до ДПС щодня в цілодобовому режимі інформацію про проведені транзакції з аналітичних рахунків за надходженнями та з аналітичних рахунків, на яких відображено інформацію про надходження у гривневому еквіваленті іноземної валюти, зарахованої на рахунки Казначейства, що відкриті в установах банків, в актуальному стані. 
Оскільки казначейство повідомило відповідача про проведену транзакцію лише 26.06.2026 року, саме цією датою сплачений позивачкою єдиний внесок відображений в Інтегрованій картці платників податків.
Колегія суддів критично оцінює такі доводи апелянта, оскільки, як вже зазначалось вище, пунктом 10 ст.9 Закону №2464-VI визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або іншим учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачка внесла готівку банківській установі 25.06.2025 року, то саме в цей день, своєчасно, вона виконала свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску, нарахованого податковою вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф -8550 від 22.05.2025 року.
За таких обставин, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт п.9-24 розділу VIII Закону №2464-VI, який пов`язує своєчасну сплату платником податків нарахованого єдиного внеску з обов`язком контролюючого органу скасувати нараховані штрафні санкції.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, скасування нарахованих штрафних санкцій не відбулось, що підтверджується відомостями інтегрованої картки платника податків.
Відтак, бездіяльність ГУ ДПС у Миколаївській області щодо скасування суми штрафної санкції у розмірі 25 995,00 грн., визначеної рішенням про застосування штрафної санкції №0085462404 від 22.05.2025 року, є протиправною.
Колегія суддів зауважує, що саме наявність штрафної санкції стала підставою для винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 на суму 25 988,56 грн.
Таким чином, з огляду на наведене, а саме те, що відповідачем протиправно не скасовано штрафні санкції, винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року з включенням до неї сум зазначених штрафних санкції, є безпідставним.
Відповідач, посилаючись на п.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зазначає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) ним відкликана 25.07.2025 року в зв`язку з передчасністю її винесення, а саме до закінчення процедури адміністративного оскарження, розпочатої позивачкою. 
Суд не заперечує того факту, що право контролюючого органу на формування податкової вимоги залежить від факту узгодження грошових зобов`язань, що, в свою чергу, пов`язано із днем закінчення, зокрема, процедури адміністративного оскарження нарахованих податкових зобов`язань, чого в даному випадку відповідачем дотримано не було, оскільки така процедура закінчилась лише 09.08.2025 року, а спірну вимогу винесено 23.07.2025 року.
Разом з тим, в підтвердження відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідач посилається лише на відомості ІКП позивачки.
З аналізу інформації, яка міститься в інтегрованій картці платників податків, колегією суддів встановлено, що 24.07.2025 року до неї внесено запис такого змісту: «Зменшено боргу по ОП нарахованого за актом у поточному році. Вимога про сплату боргу (недоїмки) для фізичної особи №8-550 по Заява-оскарження податкового повідомлення з відкликанням №2556 С\в від 21.07.2025 року».
Водночас, колегія суддів зауважує, що оскаржувана позивачкою вимога містить інший номер, а саме: №Ф-6197-1429. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений запис в інтегрованій картці платника податків є недостатнім доказом того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6197-1429 від 23.07.2025 року є відкликаною.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірна вимога підлягає скасуванню в судовому порядку.
Суд апеляційної інстанції також погоджує висновок суду першої інстанції щодо виходу за межи позовних вимог, та обрання іншого, ніж заявлено у позові, спосібу захисту порушеного права позивача. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не містять належних обґрунтувань, які б давали підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Апелянт у своїй скарзі не наводить жодного нового доказу чи обставини, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б поставити під сумнів законність оскаржуваного рішення, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і не спростовують правильних по суті висновків суду.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко