Дата документу 25.02.2026 Справа № 333/10011/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 333/10011/24     Головуючий у 1 інстанції: Ходько В.М.
№ 22-ц/807/681/26     Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.
суддів: Онищенка Е.А.,
Трофимової Д.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу запозовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесених у зв`язку з її навчанням, на суму 7 351 грн. та у зв`язку з лікуванням дитини на суму 34 557,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, з якою проживає дитина, має право на утримання від відповідача - батька дитини половини понесених нею додаткових витрат на навчання і лікування дитини згідно ст. 185 СК України.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 31 431,38 грн..
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що неповнолітня дитина сторін ОСОБА_4 навчається за освітніми програмами творчого спрямування, це навчання безпосередньо пов`язане із її здібностями. Таке навчання, на думку суду, як в дитячій школі мистецтв так і в коледжі, не є навчанням заради отримання будь-якої професійної освіти, а є послідовним розвитком творчих здібностей дитини, покликаним розвивати її талант та навички. На думку суду першої інстанції, позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження необхідності платного лікування дитини через наявне захворювання. 
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на його незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В обгрунтування вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру додаткових витрати на доньку. Натомість у справі є докази, що відповідач, ОСОБА_5 є особою, що має ІІ групу інвалідності, та йому протипоказана важка фізична праця, його місячний сумарний середній дохід є у розмірі 3452,91 грн., заборгованості по аліментам він не має, на його утриманні знаходиться дружина, яка також є особою з інвалідністю 2 групи, та потребує допомоги. Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог закону стягнув сплату судового збору, тоді як він є особою з інвалідністю 2 групи та звільняються від сплати судових витрат. 
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані ОСОБА_1 , відповідно до довідки про доставку електронного документу 16 січня 2026 року. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позову. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 (т.1 а.с.10,11), на утримання якої рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20.03.2018 з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 930 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також за вказаним рішенням виданий виконавчий документ, що перебуває на виконанні (т.1 а.с.14-16).
Згідно довідки № 72 від 23.07.2024, виданої Запорізькою державною школою мистецтв № 2, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчалася у вказаному закладі з 2019 року по 2024 рік та опанувала освітню програму з образотворчого мистецтва, що підтверджується Свідоцтвом про початкову мистецьку освіту № НОМЕР_1 від 30.05.2024. Школу закінчила з відзнакою. Позивачкою надані відповідні квитанції про оплату за навчання (т.1 а.с.17-25).
31.08.2023 Класичний приватний університет (далі заклад) та ОСОБА_3 (далі вступник) та ОСОБА_1 (далі замовник) уклали договір про навчання № 19285, відповідно до умов якого заклад бере на себе зобов`язання здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти, ступеня – фаховий молодший бакалавр, за спеціальністю дизайн, терміном навчання 4 роки. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної / юридичної особи, яка замовляє платну освітню послугу. Здобувач та/або замовник зобов`язується протягом усього терміну здобуття освіти фінансувати навчання та дотримуватись умов цього договору. Вартість навчання за один семестр встановлюється в додатку 1 до Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (т.1 а.с.26).
Згідно довідки з навчального закладу від 28.08.2023 № 381 ОСОБА_3 дійсно навчається на денній формі навчання Фахового коледжу Класичного приватного університету (т.1 а.с.27).
Відповідно до фіскальних чеків № 17376 від 03.07.2024 та № 18973 від 01.10.2024 ОСОБА_1 оплатила за навчання ОСОБА_3 3 000 грн. та 3 542 грн. відповідно (т.1 а.с.28-29).
Згідно довідки ТОВ ФІРМА «ВІТАДЕНТ, ЛТД» від 15.07.2024 ОСОБА_3 проходила лікування в клініці з 2020 до 2022 на платній основі. Зокрема, було сплачено згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 1402 – 27 000,00 грн., б/н від 03.11.2020 – 5 000 грн., № 62 від 05.02.2021 – 3 000,00 грн., № 192 від 21.04.2021 – 4 000,00 грн., № 694 від 10.07.2021 – 3 000,00 грн., № 403 від 05.10.2021 – 2 000,00 грн., № 382 від 02.11.2021 – 1 000,00 грн., № 326 від 20.01.2022 – 1 000,00 грн., № 390 від 17.06.2022 – 1 000,00 грн., № 179 від 20.07.2022 – 17 000,00 грн., № 212 від 17.08.2022 – 530,00 грн., № 337 від 15.09.2022 – 4 585,00 грн., а всього 69 115,00 грн. (т.1 а.с.30-34).
ОСОБА_2 є особою, що має другу групу інвалідності і йому протипоказана важка фізична праця, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 828114 (т.1 а.с.63-64).
Згідно довідки № 0000-000003 від 08.10.2024 ОСОБА_2 працює на ТОВ «НИКС-П ТРЕЙД» з 07.07.2021. Дохід за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 склав 113 945,97 грн. (т.1 а.с.65). 
В листі Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 52324/9-29.23-38 від 30.05.2024 вказано про відсутність заборгованості за виконавчим провадженням № 56691215 щодо виконання виконавчого листа № 333/7168/17 від 14.05.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі 930 грн., починаючи з 26.04.2018 до повноліття дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості від 23.05.2024 за період з серпня 2019 року по травень 2024 року. В розрахунку зазначено про наявність переплати (т.1 а.с.66-68).
09.05.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб (т.1 а.с.69).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ № 827057 від 11.07.2024, виписки з акта огляду МСЕК, медичного висновку, індивідуальної програми і пенсійного посвідчення, дружина відповідача – ОСОБА_6 є особою з другою групою інвалідності і їй протипоказана важка праця, тривала ходьба (т.1 а.с.70-76).
Позивачем надані копії скріншотів її переписки з відповідачем в застосунку Viber, в яких містяться повідомлення про потребу оплати витрат на лікування і навчання дитини, а також копії банківських виписок про сплату відповідачем аліментів 09.10.2024 в сумі 3184,00 грн. та 19.11.2024 в сумі 1592,00 грн. (т.1 а.с.85-87).
У довідці ГУ ДПС у Запорізькій області № 12416/6/08-01-12-03-04 від 19.03.2025, наданій на ухвалу суду від 14.03.2025 про витребування доказів, зазначено про відсутність доходу за ознакою 109 (Дохід у вигляді дивідендів) за період січень 2022 – січень 2025 по ОСОБА_2 , згідно центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДПС України (т.1 а.с.132).
Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на ухвалу суду від 14.03.2025 про витребування доказів надало документи щодо ОСОБА_2 , а саме: довідку ОК-5, яка містить інформацію з 1999 по 2025 роки про суми отриманих ним доходів, найменування страхувальників, а також довідку вих. №45 від 20.03.2025 щодо сум отриманої пенсії по інвалідності у серпні-грудні 2025 року (т.1 а.с.134-145).
Позивачкою надана виписка від 02.04.2025 по ТОВ «НИКС-П ТРЕЙД» з Інтернет-ресурсу «Опендатабот», яка містить інформацію щодо господарської діяльності юридичної особи за 2022-2024, зокрема за 2024 рік підприємство отримало дохід в розмірі 11 726 200 грн., чистий прибуток – в розмірі 12 600 грн., наявні активи на суму 995 900 грн., обсяг продажів під час участі у тендерах склав 10 322 024 грн.. Також позивачем надана відповідь органу ДПС на запит органу ДВС від 30.030.2025, відповідно до якої ОСОБА_2 за 4 квартал 2024 року отримував дохід від податкових агентів: Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення ГУ ДСУНС в сумі 138 735,12 грн. (ознака доходу 157); ФОП ОСОБА_7 у сумі 1 776,29 грн. (ознака доходу 157); ТОВ «НИКС-П ТРЕЙД» у сумі 25 611,80 грн. (ознака доходу 101), 12 000,00 грн. (ознака доходу 196); ФОП ОСОБА_2 в сумі 1 912 371,11 грн. (ознака доходу 512) (т.1 а.с.151-155). 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 1статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до частини 2статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Отже, за змістом наведених норм права, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові витрати, розмір яких має визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи наявність захворювань, що зумовлюють необхідність лікування, оздоровлення тощо.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, та в інших численних постановах, зокрема у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) та ін. 
У кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, в залежності від особистих, індивідуальних особливостей дитини. 
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 викладено правовий висновок про те, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що позивачка довела достатніми та допустимими доказами наявність навчання доньки за освітньою програмою творчого спрямування. мистецьку освіту та існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного лікування дитини через наявне захворювання, зі встановленим клінічним діагнозом: звуження зубного ряду верхньої щелепи, скупчення зубів. 
На підтвердження понесених витрат на навчання доньки та лікування ОСОБА_1 надала вищевказані письмові докази, які є належними і допустимими. 
З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягненню з відповідача половини понесених позивачкою витрат на дитину у розмірі 31 431,38 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не погоджувала з ним розмір витрат на навчання і лікування не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.ст.141, 150 СК України, незважаючи на розірвання шлюбу з позивачкою та окреме проживання від дитини, ОСОБА_2 зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Недбале ставлення відповідача до вказаних обов`язків не може бути підставою для звільнення його від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Доказів того, що позивачка якимось чином перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною, чи перешкоджала його участі у вихованні, розвитку та забезпеченні дитини, ОСОБА_2 не надав, з відповідними скаргами до органу опіки чи інших відповідних органів він не звертався. 
Натомість позивачка надала скріншоти її переписки з відповідачем, де вона намагалася узгодити передбачувані додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами.
Наявність переплати аліментів також не є підставою для скасування судового рішення і відмови в задоволенні позову, з огляду на розмір такої переплати та розмір самих аліментів, який покриває лише базові потреби дитини і не здатний забезпечити понесені позивачкою додаткові витрати на дитину. 
Використання переплати аліментів на додаткові потреби дитини в такому разі неминуче призведе до зменшення розміру аліментів майбутніх періодів, який не буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної про те, що сплачуваних відповідачем аліментів достатньо для навчання і лікування дитини, а також про те, що невисокий розмір доходу ставить його у скрутне матеріальне становище, є безпідставними. 
Як зазначав відповідач у своїх письмових поясненнях, він несе значні витрати на медичні послуги для непрацездатної дружини на 140 000 грн., на операції для хворої матері на 270 000 грн., придбання ліків та оплату інших медичних послуг на десятки тисяч гривень.
Відповідно до ч.3 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Наведені відповідачем обставини, в сукупності з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами, підтверджують його спроможність брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
При оцінці аргументів та доводів сторін суд керувався прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29, рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). 
В зв`язку з викладеним, суд висновав, що інші доводи сторін, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з п 9 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.
Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 та довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ №828114 відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, термін дії до серпня 2026 року (т.1 а.с.63-64).
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір з відповідача, який є особою з інвалідністю IІ групи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з покладанням судових витрат на рахунок держави. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1211, 20 гривень на користь держави скасувати. 
Судові витрати зі сплати судового збору покласти на рахунок держави.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: Е.А. Онищенко 
Д.А. Трофимова