Номер провадження: 22-ц/813/1440/26 
Справа № 522/4611/20
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузнєцової Лариси Василівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Ковтун Ю.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,
встановив:

20.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та з врахуванням неодноразових уточнених позовних вимог (т.2, а.с.60-64, т.3, а.с.117-120), просила:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля, марки «Nissan Juke», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
-визнати за ОСОБА_3 право власності на1/4 частину автомобіля, марки «Nissan Juke», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину автомобіля, марки «Nissan Juke», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля, марки «Hummer H3», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; 
-визнати за ОСОБА_3 право власності на1/4 частину автомобіля, марки «Hummer H3», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; 
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину автомобіля, марки «Hummer H3», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; 

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спільно набутого майна подружжя на 1/2 грошових коштів, які розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 , який відкрито на ім`я ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» у розмірі 1 1497 916,50 грн.; 

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу сумісного майна подружжя грошову суму у розмірі 1 1497 916,50 грн.; 
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 569 550,00 грн. в якості грошової компенсації за 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, як було вказано вище, 10.05.2023 року ОСОБА_1 уточнювала позовні вимоги, шляхом їх збільшення, в яких просила суд задовольнити її 10 позовних вимог, та розподілити між сторонами судові витрати, однак які не були прийняті судом до судового розгляду (т.3, а.с.48-52, 68-71).

Не дивлячись на це, а також на закриття підготовчого провадження у справі ухвалою суду від 07 грудня 2023 року, 19.02.2024 року ОСОБА_1 подала суду заяву про зміну предмета позову (т.3, а.с.112, 117-120), яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 29 лютого 2024 року (т.3, а.с. 136).

Разом з тим, правонаступник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , в особі свого представника ОСОБА_4 , 14.03.2024 року подала до суду заяву про зміну предмета позову, яка ухвалою суду від 03 квітня 2024 року не була прийнята судом першої інстанції до розгляду (т.3, а.с.138-140, 151-152).

Первісні та уточнені позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 02.07.1993 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 . 
За період шлюбу подружжям було придбано наступне рухоме майно: автомобіль марки Nissan Juke, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , які було зареєстровано на ОСОБА_2 .
Позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_2 працював на посаді старшого механіка на суднах іноземної компанії. 
В період з 16 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року ОСОБА_2 знаходився у рейсі та його заробітна платня складала 15 000,00 доларів США на місяць. За весь час знаходження у рейсі він отримав зарплату у розмірі 82 500,00 доларів США, що по курсу НБУ дорівнює 2 252 250,00 грн. Із зазначеної суми позивачка, як дружина, не отримала нічого, відповідач розпоряджався вказаними грошима не в інтересах сім`ї, а на власний розсуд та тільки для власних потреб. 
Після повернення відповідача з рейсу, а саме з 29.02.2020 року спільне господарство сторони не вели та фактично шлюбні відносини були припинені. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу набутого у шлюбі майна, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

04.06.2020 ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 (т.1, а.с.115-118) про поділ майна подружжя, який уточнив 09.06.2020 року (т.1, а.с. 123-126), та в якому просив суд:
- розірвати шлюб, зареєстрований 02.07.1993 року, укладений між ним і ОСОБА_1 у Приморському Відділі ЗАГС м. Одеса, актовий запис № 506;
- залишити на його користь: кухонний гарнітур - вартістю 7062,00 доларів США без м`якої меблі, та усі речі, які він самостійно виготовлював, а саме: кутову білизняну шафу, комод і дзеркало в коридорі, лавку в коридорі, вішалку в коридорі, скриню, фуршетний стіл на колесах, телевізор, колекцію настінних тарілок, колекцію статуеток;
- спальний гарнітур – 8100,00 доларів США, гарнітур кабінет – 5000,00 доларів США, гарнітур вітрина – 1440,00 доларів США, гарнітур м`який куточок - 1440 доларів США, дивани (3 штуки) - 800 доларів США, стіл та стільці - 600 доларів США, телевізори (2 штуки) - 2900 доларів США, холодильник «Elecrolux» - 1000,00 доларів США, пральна машинка «Elecrolux» - 500,00 доларів США на загальну суму - 21080 доларів США - залишити відповідачці.
- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Nissan Juke, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 16000,00 доларів США.
- визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , вартістю -18000,00доларів США (т.1, а.с.123-126).

Зустрічний позов був обґрунтований тим, що сторони з 02.07.1993 року перебували у шлюбі. Спільне життя з відповідачкою припинилось з 2017 року. За період шлюбу ними було придбано наступне рухоме майно: автомобіль марки Nissan Juke, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , які було зареєстровано на нього. 
За час сумісного проживання на протязі 2014 - 2018 років ними також було придбано майно. Крім того, він самостійно виготовляв меблі, а саме: кутову білизняну шафу, комод і дзеркало в коридорі, лавку в коридорі, вішалку в коридорі, скриню, фуршетний стіл на колесах, колекцію настінних тарілок, колекцію статуеток. 

Загальна сума набутого майна складає – 62 842 доларів США. Крім того було придбано золото та посуд. Все життя він працював моряком і все це майно придбалося на його кошти. Він вирішував всі проблеми у родині, сплачував комунальні платежі та всі необхідні витрати пов`язані з сім`єю, купував продукти, речі, так як відповідачка іноді працювала, а іноді ні, а син влаштувався на роботу з маленькою зарплатою. Зазначив, що за період з 28.03.2017 по 01.06.2019 роки він брав у борг кошти у знайомих та у матері ОСОБА_3 (а вона взяла у борг у своїх знайомих) та придбав квартиру на ім`я сина - ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю – 1 165 440,00 грн. В період останнього рейсу з 16.09.2019 року по 29.02.2020 року він віддавав борги матері та знайомим для погашення заборгованості за придбану квартиру сина. Зазначив, що земельну ділянку придбала його мати за свої кошти.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_2 , були задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя, право власності на автомобіль марки Nissan Juke, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Визнано за ОСОБА_2 , як за правонаступником ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_3 , як за правонаступником ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
В іншій частині первісних та зустрічних позовних вимог було відмовлено (т.3, а.с.182-196).

В апеляційній ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кузнєцової Л.В., ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.4, а.с.1-9).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.4, а.с.75-81).
Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція неодноразово направлялась первісному позивачу ОСОБА_1 та правонаступнику первісного відповідача - ОСОБА_3 за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання (т.4, а.с.55-56, 57-58).
При цьому, матеріали справи свідчать про те, що первісний позивач ОСОБА_1 зазначила свою адресу не лише в первісному позові, а й у своїй апеляційній скарзі (т.4, а.с. 1-9), а також в численних заявах про відкладення розгляду справи (т.4, а.с.30, 33, 47, 60, 70). 
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу поверталася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (т.4, а.с.55,56; 40,41; 66,67; 80,81), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається її належним сповіщенням.
Більше того, про час і місце судового засідання належним чином неодноразово сповіщалась представник первісного позивача ОСОБА_1 – адвокат Кузнєцова Л.В. (т.4, а.с.20-звор., 37, 52, 65, 76), однак до суду апеляційної інстанції так і не з`являлась.

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також беручи до уваги, що дана справа перебуває на розгляді суду більше 6 років, колегія суддів вирішила слухати справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Саме у зв`язку з цим та через відсутність належних доказів неможливості прийняти участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі в режимі відеоконференції, колегія суддів відмовила в задоволенні численних заяв представника первісного позивача ОСОБА_1 – адвокатаКузнєцової Л.В. про перенесення розгляду справи (т.4, а.с. 30-34, 47-48, 60, 70, 82).

В ході розгляду даної цивільної справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 помер у віці 60 років – ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с.16).

У зв`язку з цим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2022 року до участі у справі в якості первісного відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 були залучені його син - ОСОБА_2 і мати - ОСОБА_3 (т.2, а.с.86).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 28.07.2016, власником земельної ділянки є ОСОБА_3 . 
При цьому,суд врахував, що первісний позивач у справі і апелянт ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2016 є недійсним, оскільки він є дійсним і ніким не оспорений. Будь-яких доказів того, що придбання вказаної земельної ділянки, яка належить третій особі – ОСОБА_3 було здійснено за кошти подружжя ОСОБА_6 та є їх спільною сумісною власністю, ОСОБА_1 не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Суд також обгрунтовано відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про поділ речей побутового призначення, так як вони не довели суду того, що зазначені в зустрічному позові речі, на загальну суму 21 080 доларів США, так як стороною позивача за зустрічним позовом не було надано доказів місцезнаходження даного майна, перебування даного майна в особистому користуванні ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин та їх вартість.

В цій частині судове рішення правонаступниками позивача за зустрічним позовом в апеляційному порядку на оскаржується. 

Крім того, суд обгрунтовано розподілив між сторонами транспортні засоби, шляхом визнання за первісним позивачем і апелянтом ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки Nissan Juke, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та за ОСОБА_2 і за ОСОБА_3 , як за правонаступниками ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частині автомобіля марки Hummer H3, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він є законним і обгрунтованим і не спростовується доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кузнєцової Л.В.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу грошових коштів, які спільно належали подружжю ОСОБА_6 , в рівних частках.

Так, обгрунтовуючи свої первісні позовні вимоги, ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кузнєцової Л.В., посилалась на те, що грошові кошти були розміщені на поточному рахунку первісного відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_3 у розмірі 1 497 916,50 грн. в якості заробітної плати ОСОБА_2 та є об`єктом права спільної сумісної власності.
Крім того, первісний позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що у відповідності до трудового договору (т.1, а.с. 23-25), ОСОБА_2 за період з 16 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року знаходився у рейсі та його заробітна платня складала 14 350 доларів США на місяць.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відомості про банківські рахунки ОСОБА_2 , які надані банками на виконання ухвал суду, зокрема, і рахунок, № НОМЕР_3 , не містять інформацію про наявність на них грошових коштів у розмірі, як вказує позивачка у своєму позові – 78 900 доларів США.

Проте, судом не було враховано, що згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період з 16.09.2019 року по 29.02.2020 року, станом на 29.02.2020 року на картковому рахунку № НОМЕР_3 який відкрито на ім`я ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» знаходилося 27 176,63 доларів США (т.1, а.с.249).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що згідно скріншоту смс-повідомлення від 12.03.2020 року із зазначенням суми грошей у розмірі 40 846.29 доларів США, які знаходилися на рахунку № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_2 на момент поділу майна подружжя, то апеляційний суд не погоджується з цими доводами, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, та через неодноразову неявку до суду апеляційної інстанції позивача за первісним позовом і апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Кузнєцової Л.В. до суду апеляційної інстанції, останній був позбавлений можливості з`ясувати зазначені обставини.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За змістом ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент припинення ведення спільного господарства подружжям на рахунку первісного відповідача ОСОБА_2 знаходилися грошові кошти у розмірі 27 176,63 доларів США на його рахунку в банку АТ «УКРСИББАНК»., які підлягають поділу між подружжям Мешковими в рівних частках. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачка неодноразово наголошувала на тому, що із суми коштів, які її чоловік заробив під час останнього рейсу після припинення шлюбних відносин, вона не отримала нічого, відповідач розпорядився вказаними грошима не в інтересах сім`ї, а на власний розсуд та тільки для власних потреб та відповідач не заперечував проти цього факту і зазначені обставини не спростовані матеріалами справи. Після повернення відповідача із рейсу, а саме з 29 лютого 2020 року спільне господарство сторонами не велося та фактично шлюбні відносини були припинені, що також було підтверджено первісним відповідачем ОСОБА_2 та матеріалами справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_5 , у визнанні спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та розподілі автомобілів подружжя ОСОБА_6 , а також в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доводи апеляційної скарги його в цих частинах не спростовують, оскільки рішення в цих частинах ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Разом з тим, що стосується оскаржуваного судового рішення, в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та розподілі грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку первісного відповідача  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № НОМЕР_3 в АТ «УКСИББАНК» в розмірі 78 900 доларів США, що по курсу НБУ дорівнювало курсу 2 995 833,00 грн., то колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, з підстав, викладених вище, та вважає за необхідне стягнути з правонаступників первісного відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 і ОСОБА_2 солідарно еквівалент половини суми, що складає 27 176,63 доларів США, що на час розгляду справи складає 1 191 119,08 грн. (в межах збільшених позовних вимог (т.3, а.с.52) (1 долар США = 43,8288 грн.), а саме 595 559,54 грн. (1 191 119,08 грн. : 2).

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року, в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та розподілі грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку первісного відповідача  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № НОМЕР_3 в АТ «УКСИББАНК» в розмірі 27 176,63 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 191 119,08 грн.

В решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 рокуслід залишити без змін.

Розподіляючи між сторонами судові витрати, колегія суддів враховує, що первісний позивач і апелянт ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безстроково (т.4, а.с.10), а тому є такою, що звільнена від сплати судового збору як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги на судове рішення.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, первісний позивач ОСОБА_1 сплатила на користь держави судовий збір за подання позову в сумі 6 306 грн. (т.1, а.с.2).

Враховуючи, що вартість автомобіля марки «Nissan Juke», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який підлягає визнанню за первісним позивачем ОСОБА_1 , і вартість якого складає 16000 доларів США, що по курсу НБУ складає 701 260,80 грн., а також враховуючи, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності в порядку спільно набутого майна подружжя на 1/2 грошових коштів, які розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 , який відкрито на ім`я ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» у розмірі 595 559,54 грн.,колегія суддів вважає за необхідне стягнути з правонаступників первісного відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судовий збір в рівних частках на користь первісного позивача ОСОБА_1 судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в сумі 6 306 грн. 

Інші 6 662,20 грн. судового збору ((701 260,80 грн. + 595 559,54 грн.) х 1 % = 12 968,20 грн. – 6 306 грн.) слід стягнути з правонаступників первісного відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь державного бюджету, в рівних частках.

Крім того, з правонаступників первісного відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь державного бюджету України слід стягнути судовий збір в рівних частках за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги, в сумі 19 452 грн. (12 968,20 х 150%). 

Всього з правонаступників первісного відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь державного бюджету слід стягнути в рівних частках грошові кошти в розмірі 26 114,20 грн. (6 662,20 грн. + 19 452 грн).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Кузнєцової Лариси Василівни задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року, в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та розподілі грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 в АТ «УКСИББАНК» первісного відповідача  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,в розмірі 27 176,63 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 191 119,08 грн., скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 грошові кошти, які були розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 в АТ «УКСИББАНК», відкритому на ім’я первісного відповідача  ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,в розмірі 27 176,63 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 191 119,08 грн.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності в порядку спільно набутого майна подружжя на 1/2 грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» у розмірі 1 191 119,08 грн. (один мільйон сто дев`яносто одну тисячу сто дев`ятнадцять гривень 08 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя 1/2 грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» у розмірі 595 559,54 грн. (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 54 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , в рівних частках на користь державного бюджету України судовий збір у загальному розмірі 26 114,20 грн. (двадцять шість тисяч сто чотирнадцять гривень 20 копійок), по 13 057,10 грн. (тринадцять тисяч п`ятдесят сім гривень 10 копійок) з кожного.

В решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через надмірне навантаження справ на одного суддю Одеського апеляційного суду, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, а також через перебування судді Комлевої О.С. у відпустці, повне судове рішення складено 20.04.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева