КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 361/6226/17 Головуючий у суді І інстанції Червонописький В.С.
Провадження № 22-ц/824/5435/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року  ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Броварський ВДВС у Броварському районі Київської області) Цахло О.А.
В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/6226/17.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у зазначеній справі, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
Боржником у даному виконавчому провадженні є батько дітей - ОСОБА_1 .
Постановою від 04 серпня 2025 року старший державний виконавець Цахло О.А. призначила виконавчі дії відповідно до рішення суду на 16 серпня 2025 року (третю суботу місяця) о 10 год. 00 хв. за адресою місця проживання боржника, вказаною у виконавчому документі.
Однак, виконавчі дії були проведені формально, державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було вчинено дій, спрямованих на належне виконання судового рішення. Зокрема, державний виконавець не встановила факт невиконання боржником рішення суду, не забезпечила передання дітей відповідно до графіку та не застосувала до боржника заходи примусу, які передбачені статтею 64-1 цього Закону. Також, на думку заявниці, складений державним виконавцем акт має формальний характер, є неповним та не відображає фактичних обставин проведення виконавчих дій. 
З урахуванням викладеного заявниця просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині забезпечення зустрічей та спілкування матері з дітьми відповідно до встановленого судом графіка побачень без присутності батька чи інших осіб;
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А. під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, які полягали в упередженому ставленні до стягувача, психологічному тиску, недопустимих висловлюваннях, створенні конфліктної атмосфери, перешкоджанні реалізації процесуальних прав стягувача, а також у необ`єктивному, неповному і викривленому складанні акта, який не відображає фактичні обставини, поведінку боржника, емоційний стан дітей та інші важливі деталі, які мають значення для належного виконання судового рішення, та скасувати зазначений акт; 
- визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не накладенні штрафів на боржника ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 невідкладно вчинити такі дії: зафіксувати невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду станом на 16 серпня 2025 року; вирішити питання щодо застосування до боржника заходів відповідальності, передбачених статтями 64-1, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням рішення без поважних причин; надалі невідкладно вчиняти виконавчі дії у встановлені судом дні та час і фіксувати випадки невиконання боржником рішення у встановленому законом порядку.
- встановити судовий контроль за виконанням ухвали суду.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_2  задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька та будь-яких інших осіб.
Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А., працівника Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області, під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, які полягали в упередженому ставленні до стягувача, неповному складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема у не відображенні поведінки боржника, які мають значення для належного виконання судового рішення.
Визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у ненакладені штрафів на боржника ОСОБА_1 .
У задоволені решти вимог скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить зазначене судове рішення скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.
На обґрунтування своїх доводів зазначив, що оскаржуваною ухвалою суд фактично визнав бездіяльність державного виконавця щодо обов`язку, який не передбачений рішенням суду та виконавчим листом, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції та вихід за межі рішення суду, на підставі якого виконавчий лист видавався та проводяться примусові виконавчі дії.
Звертає увагу, що заявниця вкотре звернулась до суду зі скаргою з вимогами без чітко обраного способу захисту та фактично намагається рішення суду змінити шляхом зобов`язання вчинити певні дії, проте не зазначає, які саме її права чи свободи були порушені при проведенні виконавчих дій 16 серпня 2025 року.
У своїй скарзі ОСОБА_2 не зазначає конкретних, підтверджених доказами фактів невиконання рішення суду боржником, а обмежується лише оціночними судженнями та звинуваченнями. Особливої уваги заслуговує ігнорування нею особистої думки самих дітей, які виявляють категоричну відмову та чинять постійний супротив від спілкування зі стягувачкою, у тому числі під час проведення примусових виконавчих дій 16 серпня 2025 року.
Старший державний виконавець Цахло О.А. під час здійснення зазначених виконавчих дій не проявляла жодного упередженого ставлення до стягувачки, не перешкоджала, як і боржник, у реалізації її процесуальних прав на спілкування з дітьми. В акті державного виконавця чітко зазначена поведінка боржника, яка полягала у забезпечені побачення дітей з матір`ю.
ОСОБА_1 вказує, що з акту державного виконавця від 16 серпня 2025 року чітко вбачається його поведінка, яка полягала в тому, що він забезпечив побачення дітей з матір`ю, не втручався у їх розмови, а спокійно підійшов взяв подарунки для дітей проти їх же волі, оскільки діти не хотіли нічого брати. Зазначене не свідчить про негативну поведінку боржника під час проведення виконавчих дій, а відтак не зазначення про це у акті державного виконавця ніяким чином не призвело до порушення прав стягувачки. Висновок суду про те, що боржник під час проведення виконавчих дій не продемонстрував сприяння у реалізації права матері на побачення з дітьми є безпідставним та необґрунтованим. 
Заявниця також не надала суду жодного доказу на підтвердження доводів скарги щодо протиправності дій старшого державного виконавця Цахло О.А. щодо необ`єктивного, неповного та викривленого складання акту за результатами проведення примусових виконавчих дій 16 серпня 2025 року.
Примусові виконавчі дії проводяться відповідно до рішення суду щодо побачень дітей з матір`ю і державний виконавець повинен фіксувати хід виконавчих дій, а не описувати в акті свою реакцію щодо емоційного стану дітей, оскільки не являється психологом чи спеціалістом у галузі психології. Щодо не зазначення в акті про взаємодію дітей із психологом та незабезпечення побачення дітей з матір`ю, то такі твердження суду першої інстанції є безпідставними, оскільки в акті чітко зафіксована взаємодія (діалог) дітей із психологом та те, що боржником забезпечено побачення дітей з матір`ю.
Наголошує, що державним виконавцем вчинено всі необхідні дії для реалізації права матері на спілкування з дітьми, однак заявниця взагалі зі свого боку нічого не робитьдля налагодження нормального спілкування дітей з нею. Категорична відмова дітей від спілкування зі стягувачкою є обставиною, що не залежить від волі чи поведінки боржника та свідчить про необхідність урахування інтересів і психологічного стану дітей під час виконання судового рішення, зокрема під час проведення виконавчих дій16 серпня 2025року.
Державним виконавцем здійснюються усі необхідні та передбачені законом заходи, спрямовані на забезпечення реалізації виконання рішення суду у спосіб, який не порушує права дітей, відповідає їхнім інтересам і не виходить за межі повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а заявниця не надала суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факти протиправної бездіяльності державного виконавця або наявності підстав для застосування до боржника заходів примусового впливу.
Стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає відповідних дій державного виконавця у разі свідомого небажання дитини контактувати з одним із батьків, що очевидно є поважною причиною, яка не залежить від волевиявлення боржника. 
У даній справі боржник, в тому числі і 16 серпня 2025 року у добровільному порядку виконав рішення суду, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення вимоги щодо накладення на нього штрафу. Разом з тим, діти кожен окремо у своєму розумінні і за своїм віком категорично відмовляються та чинять супротив щодо примусового спілкування чи побачення, оскільки дії їхньої матері суперечать їхньому вільному волевиявленню, завдають їм психологічного тиску та дискомфорту, внаслідок чого порушується право неповнолітніх дітей на безпечне та стабільне середовище проживання, що також негативно впливає на їхній емоційний стан і розвиток. Діти постійно при кожних проведеннях примусових виконавчих дій вільно висловлюють свої особисті думки щодо небажання спілкуватися та проживати з матір`ю.
У своїй апеляційній скарзі Броварський ВДВС у Броварському районі Київської області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги заявниці відмовити в повному обсязі.
Орган ДВС, аргументуючи свої доводи, вказує, що виконавчим листом від 19 лютого 2021 року у справі № 361/6226/17 передбачено, що виконавчі дії проводяться за участю боржника, стягувачки та дітей, отже виконавчі дії не можуть проводитись без присутності батька, оскільки він є учасником виконавчих дій.
Суд першої інстанції не врахував того факту, що заявниця не надала жодного доказу на підтвердження доводів скарги щодо протиправності дій старшого державного виконавця Цахло О.А. під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, які б полягали в упередженому ставленні до неї, а також у необ`єктивному, неповному та викривленому складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій.
Небажання дітей контактувати із заявницею є обставиною, незалежною від волі боржника та державного виконавця, тому вказана обставина не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Актом державного виконавця не встановлено, що у момент зустрічі матері з дітьми 16 серпня 2025 року боржник чинив перешкоди у їх спілкуванні або заперечував щодо того, щоб діти їхали з матір`ю на весь час, визначений резолютивною частиною рішення суду. Натомість чітко зафіксовано, що божником забезпечено побачення дітей з матір`ю та самостійна відмова обох дітей їхати з матір`ю та з нею проживати.
ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник боржника - адвокат Пшенична Л.І. та представник органу ДВС - Мурашко О.В. підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити.
Заявниця (стягувачка) у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляла, тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 та частини другої статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.
На підставі вказаного судового рішення 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 361/6226/17, який перебуває на примусовому виконанні Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.
У зазначеному виконавчому провадженні стягувачкою є мати дітей - ОСОБА_2 , а боржником є батько дітей - ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови старшого державного виконавця Цахло О.А. від 04 серпня 2025 року виконавчі дії призначені відповідно до рішення суду на 10 год. 00 хв. третьої суботи серпня 2025 року, тобто на 16 серпня 2025 року о 10 год. 00 хв. за адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .
Факт отримання зазначеної постанови сторонами не заперечується.
Крім того, у Автоматизованій системі виконавчого провадження містяться постанови від 04 серпня 2025 року про залучення до виконавчих дій працівників органів внутрішніх справ та представників органу опіки і піклування.
15 серпня 2025 року відповідною постановою державного виконавця спеціалістом у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 визначено ОСОБА_5 .
Відповідно до коментованої постанови ОСОБА_5 доручено встановити під час проведення виконавчих дій 16 серпня 2025 року, чи дозволяє психоемоційний стан дітей забезпечити побачення з матір`ю тривалістю всього періоду, визначеного резолютивною частиною рішення суду, а саме: з 10 год. 00 хв. 16 серпня 2025 року до 18 год. 00 хв. 17 серпня 2025 року.
З акту державного виконавця від 16 серпня 2025 року вбачається, що у виконавчих діях приймали участь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спеціаліст ОСОБА_5 , а представники органу внутрішніх справ та оргау опіки і піклування для участі у виконавчих діях не прибули. 
Судом з`ясовано, що 16 серпня 2025 року виконавчі дії розпочалися о 10:00 год. за адресою, визначеною у постанові від 04 серпня 2025 року. У ході виконавчих дій ОСОБА_2 зверталася до дітей, питала, як їх справи, розповідала, що привезла їм подарунки. Донька зазначила, що не хоче бачитися з матір`ю та відмовилася від подарунків. Син на питання матері про настрій відповів, що у нього поганий настрій через її приїзд. Мати зазначала, що скучила за дітьми, проте діти заявили, що не скучають за нею і не хочуть її бачити. Спеціаліст ОСОБА_5 зверталася до дітей, чому вони ображають матір, на що діти запитали, хто вона така, а дізнавшись, що це психолог, поцікавилися, навіщо вона прийшла. ОСОБА_5 запитала, чому діти посміхаються, донька перепитала, чому вона не може посміхатися, а на твердження ОСОБА_5 , що мати хоче поспілкуватися, донька заявила, що це не матір, а чужа людина. У подальшому діти від спілкування з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відмовилися, у зв`язку із чим виконавчі дії було завершено.
Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що для цілей налагодження довірливих стосунків та забезпечення тривалого контакту заявниці з дітьми доречним та співмірним є проведення державним виконавцем виконавчих дій у частині зустрічей та спілкування дітей з матір`ю у встановлений судом графік побачень. Отже, проведення державним виконавцем виконавчих дій мало б бути спрямоване на забезпечення зустрічей та спілкування дітей із матір`ю відповідно до встановленого судом графіку побачень.
Однак, в акті державного виконавця відсутні відомості про конкретні дії, вчинені виконавцем для реалізації права матері на побачення з дітьми, а також про заходи, вжиті для створення відповідних умов для зустрічі. Крім того, незважаючи на те, що в акті зазначено присутність батька дітей, його поведінка під час виконавчих дій не відображена. Це унеможливлює надати належну оцінку того, чи забезпечив батько виконання рішення суду, а також характер його впливу на дітей під час зустрічей. Зокрема, суд звернув увагу на те, що батько, будучи обізнаний у часі перебування дітей з матір`ю, проте заздалегідь усвідомлюючи, що діти відмовляться перебувати з нею протягом часу, визначеного судом, не підготував дітей до такого часу перебування (підготував речі на 2 дні, змінну білизну, речі побуту, книжки для читання, зарядні пристрої для гаджетів тощо). Крім того, відсутня оцінка дій батька, який мав би проявляти ініціативу у виконанні рішення суду, натомість зазначається « ОСОБА_1 рішення суду виконав».
Суд погодився з доводами особи, яка подала скаргу, про неповноту та необ`єктивність акту державного виконавця від 16 серпня 2025 року, встановивши, що він дійсно містить лише опис реакції дітей та репліки стягувачки і спеціаліста, однак у ньому повністю відсутні відомості про те, які дії вчиняв боржник ОСОБА_1 під час проведення виконавчих дій, чи сприяв він їх виконанню, чи навпаки, своєю поведінкою створював напружену атмосферу. Відсутність фіксації поведінки боржника є істотним недоліком акту, оскільки саме на боржника покладено обов`язок забезпечити виконання рішення. Отже, складання такого неповного акту є протиправною дією державного виконавця.
Оцінюючи дії державного виконавця Цахло О.А. в сукупності, суд дійшов висновку про її упередженість та протиправність. Упереджене ставлення вбачається у системній пасивності виконавця, складанні неповного акту, а також в ігноруванні прямого обов`язку щодо застосування відповідальності до боржника за невиконання рішення суду. Сукупність цих дій та бездіяльності об`єктивно сприяла інтересам боржника та порушувала права стягувачки. Таким чином, суд вважав обґрунтованими доводи скарги про протиправну бездіяльність державного виконавця у частині примусового виконання рішення, а також про протиправні дії, що полягали в упередженому ставленні та неповному складанні акту.
Стосовно вимог заявниці про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», суд зауважив, що відмова дітей контактувати зі стягувачкою, особливо за наявності ознак відчуження, не є поважною причиною невиконання судового рішення боржником.
Оскільки судове рішення щодо встановлення побачення з дітьми 16 серпня 2025 року не було виконане, державний виконавець мала право накласти на боржника штраф у порядку, передбаченому статтями 64-1 та 75 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому боржник не довів, що вчинив усі необхідні дії для забезпечення виконання судового рішення, зокрема не продемонстрував, що сприяв реалізації права матері на побачення з дітьми.
На переконання суду, надані боржником разом із відзивом протоколи дитячого психолога від 05 липня 2025 року № 23, від 19 липня 2025 року №29 із додатками, аналітичний висновок психолога від 19 липня 2025 року №?29/а та висновки Центру соціальної служби Броварської міської ради Броварського району Київської області від 25 липня 2025 року №?8 і від 25 липня 2025 року № 7, не можуть свідчити про відсутність підстав для виконання рішення суду, оскільки не відображають події, що мали місце 16 серпня 2025 року, та не стосуються безпосередньо здійснення виконавчих дій у визначений законодавством і рішенням суду строк.
Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згадані норми чинного законодавства дають підстави для висновку про те, що судовий контроль за виконанням судових рішень своїм призначенням має насамперед забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення, а також усунення порушень прав учасників виконавчого провадження, які виникли в ході такого виконання.
Предметом розгляду скарги ОСОБА_2 є неправомірні, на її думку,дії та бездіяльність державного виконавця під час проведення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду про встановлення побачень матері з дітьми, які відбулись 16 серпня 2025 року.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як встановлено частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).
Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною врегульовано у статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до вказаної статті Закону № 1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
В силу положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець позбавлений права самостійно обирати моделі поведінки при виконанні судових рішень, якщо таке право прямо не передбачено законодавством та/або виконавчим документом. 
Виконуючи судове рішення, виконавець зобов`язаний вчинити дії, які необхідні для того, щоб визнане судом та перенесене до виконавчого документа зобов`язання вважалось виконаним. При цьому, ані державного (приватного) виконавця, ані суд при розгляді скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень не наділено компетенцією змінювати порядок виконання рішення, який визначений у його резолютивній частині.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17, яке набрало законної сили 03 серпня 2020 року, було частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, а саме:
- визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;
із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначено наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 361/1872/21 у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини та визначення місця проживання з батьком задоволено.
Змінено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з адреси місця постійного проживання матері на адресу місця проживання батька та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 04 липня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишено без змін.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_1 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 361/6226/17, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 19 лютого 2021 року в наступній частині:
«Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначити наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- другий, четвертий тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою: Київська область, Броварський район, село Требухів».
Роз`яснено ОСОБА_2 право на вирішення спору з ОСОБА_1 щодо її участі у вихованні дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до статей 158, 159 Сімейного кодексу України.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року скасовано в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у цивільній справі № 361/6226/17, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 19 лютого 2021 року, в наступній частині: 
«Із урахуванням інтересів малолітніх дітей, забезпечення їх спілкування між собою, а також забезпечення участі кожного із батьків у їхньому вихованні, відповідно до положень частини другої статті 159 СК України, визначити наступний графік побачень:
- перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ».
Ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви.
Також скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року в частині роз`яснення ОСОБА_2 права на вирішення спору з  ОСОБА_1 щодо її участі у вихованні дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до статей 158, 159 Сімейного кодексу Украї
В іншій частині ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2024 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що не дивлячись на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, наразі визначено місце проживання малолітного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , і обоє дітей зараз проживають із батьком, зазначене не виключає обов`язку сторін по справі виконувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17 в частині забезпечення участі матері у вихованні дітей із визначенням наступного графіку побачень: перший, третій тиждень кожного місяця із 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Також апеляційний суд вказав, що рішення суду по справі у вказаній частині № 361/6226/17 набрало законної сили та має виконуватись на підставі виданого судом виконавчого листа в порядку, визначеному положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Доводи заявника про те, що рішення суду в цій частині не виконується у зв`язку із небажанням дітей, не може бути підставою для визнання виконавчого документа в цій частині таким, що не підлягає виконанню.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 761/24136/15-ц сформульовано висновок про те, що заявник, звертаючись до суду із скаргою на підставі статті 447 ЦПК України, на власний розсуд визначає, рішення, дії чи бездіяльність якого саме виконавця він бажає оскаржити та з яких підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
У постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 та від 30 травня 2024 року в справі № 365/74/16-ц зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, за приписами частини другої статті 451 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника. 
Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 визнав:
протиправною бездіяльність державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині зустрічей та спілкуванні матері з дітьми у встановлений судом графік побачень без присутності батька та будь-яких інших осіб;
протиправними дії старшого державного виконавця Цахло О.А. під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, які полягали в упередженому ставленні до стягувача, неповному складанні акту за результатами проведення вказаних виконавчих дій, що не відповідає фактичним обставинам, зокрема у не відображенні поведінки боржника, які мають значення для належного виконання судового рішення;
протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яка полягає у систематичному невжитті заходів примусового виконання, передбачених статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у ненакладені штрафів на боржника ОСОБА_1 .
Тобто суд першої інстанції тільки констатував неправомірність певних дій та бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі № 361/6226/17, а саме в ході проведення виконавчих дій 16 серпня 2025 року за встановленим судом графіком побачень матері з дітьми, однак не вжив заходів зобов`язального характеру до державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС щодо усунення встановлених ним порушень, не поновивши тим самим право заявниці, яке вона вважала порушеним.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виконання виконавчого листа від 19 лютого 2021 року у справі № 361/6226/17 є триваючим виконанням рішення щодо встановлення побачення стягувачки із дітьми,який не обмежується одноразовою виконавчою дією, а потребує вжиття неодноразових заходів примусового характеру, тому за таких обставин саме лише визнання протиправності дій і бездіяльності державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А. під час здійснення виконавчих дій 16 серпня 2025 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 за встановлених судом першої інстанції допущених суб`єктом оскарження порушень не сприятиме ефективному поновленню прав і законних інтересів ОСОБА_2 .
Особа, звертаючись із до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути заявник, звертаючись до суду.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 50 постанови від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
Враховуючи наведене та зважаючи на положення частини другої статті 451 ЦПК України, які передбачають, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, окрім визнання оскаржуваних рішень, дії чи бездіяльність неправомірними, також зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника), колегія суддів вважає, що часткове задоволення скарги  ОСОБА_2 в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у тому вигляді, в якому просила заявниця і в якому задовольнив суд першої інстанції, не матиме своїм наслідком ефективне (належне) відновлення прав ОСОБА_2 , як стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, які вона вважає порушеними.
Обрання особою неефективного способу захисту, який не призводить до поновлення прав особи, яка звертається до суду є самостійною, достатньою підставою до відмови в задоволенні скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
При цьому сама заявниця ухвалу суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні вимоги скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, у тому числі щодо зобов`язання державного виконавця невідкладно вчинити у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 певні дії, не оскаржувала в апеляційному порядку, тому в цій частині судове рішення не може бути переглянуте апеляційним судом згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України.
Отже, розглядаючи скаргу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та неправильно застосував норми ЦПК України і Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги  ОСОБА_2  на дії та бездіяльність державного виконавця Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Цахло О.А.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця.
Оскільки судовий збір за подання апеляційних скарг не справлявся із скаржників на підставі пункту 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги  ОСОБА_2 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній