Справа № 729/1706/25
2/729/116/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Демченко Л. М., за участю секретаря Шлапак Н.А., розглянувши відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Позивач вернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 січня 2022 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № TBD.2022.0011.73 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, щодо карткових продуктів todobank.
Таким чином, відповідач уклала кредитний договір, відповідно до якого їй було встановлено відновлювальну кредитну лінію на поточному рахунку.
Однак, свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому станом на 03.09.2024 у неї утворилась заборгованість у розмірі 27 957,92 грн. 
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 боржника за кредитним договором № TBD.2022.0011.73 від 04.01.2022 року.
27.12.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступає ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» належні ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуває права вимоги ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами.
Права вимоги, що відступаються за договором № 1/12 від 27.12.2024 належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників АТ «МЕГАБАНК», відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024.
Відповідно до додатку №1 «Друкований реєстр боржників» до договору № 1/12 від 27.12.2024, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № TBD.2022.0011.73 від 04.01.2022.
Всупереч умовам договору відповідач не виконала своїх зобов`язань, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, що спонукало позивача, як нового кредитора, звернутись до суду із вказаним позовом.
02.02.2026 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та просила відмовити у їх задоволенні з таких підстав. У відзиві відповідач зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, отримання нею грошових коштів, а також доказів законного переходу права вимоги саме до позивача. На думку відповідача, матеріали справи не містять підтвердження належного повідомлення її про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідач вказала, що позовні вимоги ґрунтуються на визначеній позивачем сумі заборгованості без надання детального та обґрунтованого розрахунку, який повинен містити відомості про періоди нарахування процентів, штрафних санкцій, їх розмір, підстави нарахування та бути підтверджений належними доказами.
Також відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на положення Цивільний кодекс України, зазначивши, що останній платіж за кредитним договором було здійснено у 2022 році, тоді як позов подано після спливу трирічного строку позовної давності.
У зв`язку з викладеним відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову, застосувати строк позовної давності та витребувати у позивача оригінали кредитного договору, договору відступлення права вимоги та детальний розрахунок заборгованості.
Щодо клопотання про витребування доказів.
Відповідач просила витребувати у позивача оригінали кредитного договору, договорів відступлення права вимоги та детальний розрахунок заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільний процесуальний кодекс України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 Цивільний процесуальний кодекс України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін.
На підтвердження наявності заборгованості позивачем подано виписку по особовому рахунку відповідача, яка містить відомості щодо руху коштів, нарахування та погашення заборгованості.
Відповідно до статті 9 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснення операцій за рахунком клієнта.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Отже, надана позивачем виписка по рахунку є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості, а тому підстав для витребування додаткових доказів у порядку, визначеному статтею 84 Цивільний процесуальний кодекс України, суд не вбачає.
Крім того, відсутні підстави щодо витребування оригіналів кредитного договору та відступлення права вимоги, оскільки у матеріалах справи містяться належним чином засвідченні копії вказаних договорів, які підписані відповідними особами та скріплені печатками. 
Відповідач також не обгрунтувала необхідність витребування доказів та не зазначила які саме обставини ці докази можуть підтвердити, або аргументи, які вони можуть спростувати. 
Суд зазначає, що відповідач не обґрунтувала неможливість самостійного отримання зазначених доказів, що є обов`язковою умовою для їх витребування судом відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України.
З огляду на викладене, клопотання відповідача про витребування доказів задоволенню не підлягає.
Щодо доводів відповідача про сплив строку позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільний кодекс України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою статті 261 Цивільний кодекс України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, пунктом 12 та пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільний кодекс України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19, а також у період дії воєнного стану строки позовної давності, визначені статтями 257–259 цього Кодексу, продовжуються на строк їх дії.
Суд враховує, що карантин діяв до 30.06.2023, а воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 та він триває станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом — 16.10.2025 року.
Отже, навіть у разі обчислення перебігу позовної давності з 2022 року, на період дії воєнного стану перебіг такого строку продовжується, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності станом на день подання позову не сплив.
З огляду на викладене, підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності суд не вбачає.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві надісланій суду просить розглядати справу у його відсутність. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.
Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
04.01.2022 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір №TDВ.2022.0011.73 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (а.с.59-61).
Відповідно до п.1 заяви-договору підписанням цього договору клієнт беззастережно підтверджує: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (надалі договір), який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет ww.todobank.com; згоду з умовами договору, а також положеннями усіх додатків до нього; укладання з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини договору, а саме цієї заяви-договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому; укладання з Банком шляхом приєднання до публічного договору (оферти) АТ «Мегабанк» про умови надання послуги «Р2Р-перекази з картки на картку» (розміщеного на сайті банку, за інтернет-посиланням https://erc.megabank.ua/ru/p2poffer та у місці інформування клієнта), з урахуванням особливостей, передбачених розділом 2.17. публічної частини договору.
04.01.2022 року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, що є додатком 9 до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, 6 пунктом якого зазначено, що наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 80,00% річних від прострочення суми за весь період прострочення (а.с.51-52).
Таким чином, АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачу поточні рахунки, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача.
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги (а.с.14-16).
27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором №TDВ.2022.0011.73 від 04.01.2022 року (а.с.12-13).
З витягу з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення прав вимоги укладеного 27 грудня 2024 року вбачається, що від ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором № TDВ.2022.0011.73 від 04.01.2022 року на загальну суму заборгованості 27 957,92 грн (а.с.31).
Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 27 957,92 грн, з яких: 9 990 грн 23 коп. - заборгованість за кредитом; 17 967 грн 69 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.32).
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатила своєчасно позивачу, як новому кредитору, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який відповідачем не був спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Твердження відповідача про те, що вона не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги та не була обізнана про зміну кредитора який набрав права вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки Верховний Суд у справах № 2-2035/ 11 від 07.02.2018, № 639/86/17 від 19.01.2022, 
№ 761/ 1543/20 від 23.02.2022 виснував що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористалась своїм правом на погашення боргу первісному кредитору. 
Крім того, з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачена при зверненні до суду з позовом сума судового збору 2422,40 грн.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим Договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта.
Представництво інтересів позивача у даному провадженні здійснював адвокат Журавльов С. Г. на підставі Договору про надання правової допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року; Ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ № 1414107 від 11 серпня 2025 року (а. с.20, 21-78).
Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг, підписаного сторонами Договору про надання правничої допомоги № 12131679 від 14 серпня 2025 року, адвокатом наведено перелік наданих юридичних послуг та їх вартість щодо вирішення спору про стягнення заборгованості з відповідача на суму 11200 грн.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 1 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 – 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Також, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що характер спірних відносин у справі не є складним, судова практика у цій категорії справ є сталою, суд враховує, що ця справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; враховуючи що справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, та була розглянута за відсутності представника позивача, за його заявою, тому вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, обгрунтованості та пропорційності витрати на правову допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача  є явно завищеними і непропорційними до предмета спору та ціни позову, а тому вказані витрати слід зменшити з 11 200, 00 грн. до 4000, 00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13,76-81, 137,141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 957 (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві ) гривень 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень, а всього судові витрати в сумі 6 422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Сторони по справі:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 40932411, місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105) 
Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Суддя Л.М.Демченко