Справа № 420/5887/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До суду через підсистему систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.07.2023 №2960680-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 18 480, 68 грн, від 29.05.2024 №595713-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2023 у розмірі 17 026, 22 грн, від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 18 209, 25 грн.
Ухвалою суду від 09.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Витребувано докази.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивачем випадково через електронний кабінет платника податків, виявлено відомості про недоїмку на суму 35 506,90 грн. Звернувшись до ФГ “Джондір-Б” за поясненнями, останнє надало позивачу документи, які долучені до позову.
Позивачем з`ясовано, що вказана сума недоїмки сформована за результатами винесених ППР 28.07.2023 №2960680-24/15-07 за 2022 рік у розмірі 18480,68 грн, від 29.05.2024 №595713-24/15-07 за 2023 у розмірі 17026, 22 грн, від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 за 2024 рік у розмірі 18209,25 грн.
Представник зазначає, що позивач є власником двох земельних ділянок, з кадастровим номером 5120484200:01:002:0029, площею 4,4138 га, та з кадастровим номером 5120484200:01:002:0036, площею 9,3095 га.
01.03.2022 року позивач уклав договори оренди з Фермерським господарством “Джондір-Б”, предметом яких стали вищевказані земельні ділянки позивача, строком на 7 років. 
За твердженням представника позивача, з 2022 року ФГ “Джондір-Б” обробляло вказані земельні ділянки, платило мінімальне податкове зобов`язання, як орендар, здавало відповідну звітність, зазначаючи дані земельні ділянки в декларації починаючи з 2022 року. ФГ “Джондір-Б” є платником 4 групи єдиного податку в 2022-2025 роках.
Представник звертає увагу, що після подання ФГ «Джондір-Б» звітності та її прийняття, в інформаційних базах відповідача наявні відомості про виплачений позивачу дохід та суми утриманих податків, в т.ч. про сплачене мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки з кадастровими номерами: 5120484200:01:002:0029 та 5120484200:01:002:0036. Тому, на думку представника, відповідач мав усі необхідні дані для висновку про відсутність підстав для прийняття оскаржуваних ППР.
У зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову та звернув увагу, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна та Державної служби України з питань геодезії, картографії та земельного кадастру у фізичної особи ОСОБА_1 перебувають у власності земельні ділянки за адресою: Одеська область, Болградський район (колишній - Арцизький), с. Василівка, цільове призначення - (01.01) для ведення товарного с/х виробництва (земельна частка-пай), які знаходяться в оренді в ФГ «ДЖОНДІР-Б»: 9,3095 га (кадастровий номер 5120484200:01:002:0036) - з 22.10.2024 на 7 років; 4,4138 га (кадастровий номер 5120484200:01:002:0029) - з 22.10.2024 на 7 років; 0,1202 га (кадастровий номер 5120484200:01:001:0063) - з 15.07.2020 на 10 років. В податкових повідомленнях-рішеннях за 2022-2024 проведено нарахування мінімального податкового зобов`язання за земельні ділянки площею 9,3095 га та 4,4138 га.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та зазначив, що фактично з моменту укладення договорів оренди ФГ «Джондір-Б» користувалося зазначеними земельними ділянками, здійснювало їх обробіток та виконувало обов`язки платника податків як землекористувач. Крім того, ФГ «Джондір-Б» є платником єдиного податку четвертої групи у 2022– 2025 роках та відображало спірні земельні ділянки у податковій звітності, зокрема у додатку 3 до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2022, 2023 та 2024 роки.
Представник позивача вказує, що відповідно до положень Податкового кодексу України обов`язок щодо визначення та сплати мінімального податкового зобов`язання покладається на особу, яка фактично використовує земельну ділянку або має право користування нею. У даному випадку саме ФГ «Джондір-Б» використовувало спірні земельні ділянки та здійснювало податкові платежі як орендар й відповідачу про це достеменно відомо.
Також представник позивача звернув увагу, що до відзиву не додано жодних описів вкладення у поштові відправлення, які б підтверджували, що позивачу направлялися саме відповідні податкові повідомлення-рішення.
Справа розглянута в письмовому провадженні. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є платником податків та перебуває на обліку в ГУДПС в Одеській області. 
Позивач є власником двох земельних ділянок, з кадастровим номером 5120484200:01:002:0029, площею 4,4138 га, та з кадастровим номером 5120484200:01:002:0036, площею 9,3095 га, що підтверджується копіями договорів оренди від 01.03.2022 №2022-18, від 01.03.2022 №2022-19 та не заперечується сторонами.
Фермерське господарство “Джондір-Б” має право користування зазначеними земельними ділянками на підставі договорів оренди від 01.03.2022 №2022-18, від 01.03.2022 №2022-19, що підтверджується копіями цих договорів, витягами з Державного реєстру речових прав №401138013 від 28.10.2024, №401135781 від 28.10.2024, а також відомостями про наявність земельних ділянок (Додаток №1 до Податкової декларації платника - єдиного податку четвертої групи, порядковий номер декларації №5).
Розрахунками загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022, 2023, 2024 рік підтверджується сплата Фермерським господарством “Джондір-Б” загального мінімального податкового зобов`язання за користування зазначеними земельними ділянками (Додаток №3 до Податкової декларації платника - єдиного податку четвертої групи, порядковий номер декларації №5).
Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято відносно ОСОБА_1 оскаржувані ППР: 
від 28.07.2023 №2960680-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 18 480,68 грн; 
від 29.05.2024 №595713-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2023 у розмірі 17 026,22 грн;
від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 18 209,25 грн.
Позивач вважаючи протиправними зазначені податкові повідомлення-рішення, звернувся до суду з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Законом України від 30.11.2021 № 1914-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі. постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, вводиться поняття мінімального податкового зобов`язання (далі - МПЗ).
Відповідно до п. 64 розділу XX Перехідні положення Підрозділу 10Податкового кодексу України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.
Відповідно до пп. 170.14.1 п.170.14 ст. 170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.
Пунктами 170.14.3 п.170.14 ст. 170 ПК України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб. Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.
Згідно з п.п. 170.14.5 п. 170.14 ст. 170 ПК України до загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів для платника податку - фізичної особи включаються: податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь.
Правила обчислення мінімального податкового зобов`язання (далі за текстом - МПЗ) викладені законодавцем у приписах ст.381 ПК України.
Так, відповідно до п.п.381.1.1 ст.381 ПК України МПЗ щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої проведена, обчислюється за формулою: МПЗ = НГОд x К x М / 12, де: МПЗ - мінімальне податкове зобов`язання; НГОд - нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; К - коефіцієнт, який становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Згідно з п.п.381.1.2 ст.381 ПК України МПЗ щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена, обчислюється за формулою: МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де: МПЗ мінімальне податкове зобов`язання; НГО - нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по Автономній Республіці Крим або по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; S - площа земельної ділянки, гектарах; К - коефіцієнт, що становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Підпунктом 381.1.3 ст.381 ПК України визначено, що при обчисленні мінімального податкового зобов`язання платниками єдиного податку четвертої групи - фізичними особами - підприємцями, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", коефіцієнт "К", визначений у підпунктах 381.1.1 і 381.1.2 цього пункту, застосовується у половинному розмірі.
Як зазначено у п.п.381.1.4 ст.381 ПК України, МПЗ визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
Відповідно до п.381.3 ст.381 ПК України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.381.4 ст.381 ПК України у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2019 року у справі №120/4362/18-а (адміністративне провадження №К/9901/16831/19) висловив таку позицію:
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідач у відзиві зазначав, що приймаючи оскаржувані ППР від 28.07.2023 №2960680-24/15-07, від 29.05.2024 №595713-24/15-07, від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 контролюючий орган керувався інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна та Державної служби України з питань геодезії, картографії та земельного кадастру, згідно з якою позивач є власником двох земельних ділянок, з кадастровим номером 5120484200:01:002:0029, площею 4,4138 га, та з кадастровим номером 5120484200:01:002:0036, площею 9,3095 га.
Водночас Фермерське господарство “Джондір-Б” має право користування зазначеними земельними ділянками на підставі договорів оренди від 01.03.2022 №2022-18, від 01.03.2022 №2022-19, як було встановлено судом вище.
Крім того, розрахунки загального мінімального податкового зобов`язання за 2022-2024 роки підтверджують, що саме Фермерське господарство «Джондір-Б» сплатило відповідні суми за користування цими земельними ділянками (Додаток №3 до Податкової декларації платника - єдиного податку четвертої групи, порядковий номер декларації №5).
Отже, орендар, Фермерське господарство «Джондір-Б», виконав обов`язок зі сплати загального мінімального податкового зобов`язання за 2022– 2024 роки.
Суд погоджується із доводами представника позивача, що ця інформація достеменна відома відповідачу, оскільки Фермерським господарством “Джондір-Б” проінформовано про це відповідача шляхом подання податкових декларацій.
Однак, незважаючи на сплату Фермерським господарством “Джондір-Б” загального мінімального податкового зобов`язання за користування земельними ділянками за 2022-2024 роки, податковий орган повторно нарахував зазначені зобов`язання позивачу як власнику земельних ділянок.
Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу загального мінімального податкового зобов`язання за зазначені земельні ділянки є неправомірним, оскільки обов`язок зі сплати такого зобов`язання виконано орендарем.
У зв`язку з цим, оскаржувані ППР від 28.07.2023 №2960680-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 18480,68 грн, від 29.05.2024 №595713-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2023 у розмірі 17026,22 грн, від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 18209,25 грн є протиправними та підлягають скасуванню.
За позицією ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваних ППР відповідача, що є достатнім для визнання таких ППР протиправними та їх скасування, суд враховуючи позицію ЄСПЛ, викладену у справах «Салов проти України» та «Серявін та інші проти України», не надає оцінку іншим доводам.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).
Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 1064,96 грн.
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. 
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд, – 

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.07.2023 №2960680-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 18 480,68 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 29.05.2024 №595713-24/15-07 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2023 у розмірі 17 026,22 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 30.06.2025 №1306107-24/15-11 щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 18 209,25 грн.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва