ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м.Дніпро	справа № 320/59210/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №320/59210/24 (суддя Калугіна Н.Є, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за позовом Головного управління ДПС в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС в Дніпропетровській області (далі позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути на бюджетний рахунок податковий борг з платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 147 903,43 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 147903,43 грн., втім, сума податкового боргу залишається несплаченою на момент звернення до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року 
адміністративний позов Головного управління ДПС в Дніпропетровській області було задоволено у повному обсязі.
ОСОБА_1 (далі відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог на суму 144 957,23 грн, подала апеляційну скаргу.
В скарзі відповідач стверджує, що висновки суду про наявність підстав для стягнення з неї вказаної суми боргу є помилковими, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог - на суму 144 957,23 грн.. Відповідач наполягає, що зазначена сума на момент звернення позивача до суду не набула статусу узгодженого податкового боргу, податкові повідомлення-рішення вона не отримувала, а податкова вимога контролюючим органом взагалі їй не надсилалась. Стверджує, що була позбавлена можливості перевірити правильність нарахування їй податкових зобов`язань, як і можливості оскаржити податкові повідомлення-рішення, про існування яких не знала. Щодо суми 2 773,84 грн., стверджує, що сплатила її раніше, а отже ця сума не є податковим боргом, тому вважає наявними підстави для закриття в цій частині провадження у справі. 
Відповідач також подала до суду заяву про розподіл судових витрат у справі та стягнення з позивача на її користь суму сплаченого судового збору та понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5200 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві зазначає про безпідставність доводів скаржника. Звертає увагу, що відповідач не повідомляла контролюючий орган про зміну свого місця проживання, тому всі рішення контролюючий орган направляв за її відомою податковою адресою. Суму в 2 773,84 грн. відповідач сплатила після винесення судом рішення у справі, тому підстави для закриття провадження відсутні. На момент звернення до суду з позовом у відповідача був наявний узгоджений податковий борг, який не сплачено у визначені законом строки, тому у позивача були всі законні підстави для звернення до суду з відповідним позовом.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Відповідачем було заявлено клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, які додавалися позивачем до позову.
Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні такого клопотання, оскільки відповідач не надала суду апеляційної інстанції доказів того, що вона зверталася до контролюючого органу із таким запитом, а їй було відмовлено в наданні для ознайомлення з такими доказами. 
Вивчивши вимоги та підстави апеляційної скарги, матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків перебуває фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). За ОСОБА_1 за відомостями інтегрованої картки платника податків рахується податковий борг у сумі 147 731,07 грн, що виник внаслідок несплати:
- заборгованості по земельному податку, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 144 957,23 грн з податку на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю) згідно податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') № 603000-1318-0483 вiд 02.07.2018 термін сплати - 31.08.2018 на суму 49722,91 грн; податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') № 28819-5750-0483 вiд 23.07.2019 термін сплати - 21.09.2019 на суму 49722,91 грн; податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ф') № 29530-5740-0483 вiд 22.04.2020 термін сплати - 27.09.2020 на суму 45511,41 грн.; 
- заборгованості з орендної плати, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 2 773,84 грн, на штрафних санкцій (за невчасну сплату) на підставі податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ш') № 0020065750 вiд 13.03.2019 на суму 720 грн, податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ш') № 0020065750 вiд 13.03.2019 на суму 773,84 грн, податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ш') № 0020065750 вiд 13.03.2019 на суму 800 грн, податкового повiдомлення-рiшення (форма 'Ш') № 0020065750 вiд 13.03.2019 на суму 480 грн.
У зв`язку із наявністю у відповідача податкового боргу контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 02.11.2017 №32007-17/86 на суму податкового боргу у розмірі 13869,21 грн, яка була отримана відповідачем 18.11.2017, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про отримання.
Вважаючи, що сума грошового зобов`язання набула статусу узгодженого, проте не сплачена у встановлені законодавством строки, Головне управління ДПС в Дніпропетровській області звернулося до суду з відповідною позовною заявою.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що визначена сума податкових зобов`язань набула статусу податкового боргу, суми вважаються узгодженими, проте не сплачені, а отже наявні підстави для стягнення такого боргу з відповідача.
Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне. 

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Згідно із п. 36.1, п. 36.2 ст.36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Положеннями пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).
За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Аналіз зазначених вище положень зумовив висновок про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про існування податкового боргу.
Так, відповідно до ст.59 ПК України, у зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу по відповідачу була сформована податкова вимога форми «Ф» від 02.11.2017 року №32007-17/86, яка отримана останньою 18.11.2017 (а.с. 4, 4 зв.ст., 5).
Той факт, що ОСОБА_1 сплатила суму боргу, що була зазначена у податковій вимозі, на чому вона наполягає в апеляційній скарзі, не свідчить про те, що у контролюючого органу виник обов`язок сформувати нову податкову вимогу. Так, за відомостями інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , у неї як на час формування вимоги, так і після сплати суми, вказаної в цій вимозі, рахувався податковий борг, сума якого змінювалася в залежності від того, які частини було погашено та в які періоди.
Згідно положень п.59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково зробив висновки про узгодженість всієї суми, заявленої до стягнення, та набуття нею статусу податкового боргу. При цьому, посилається на відсутність доказів отримання податкових повідомлень-рішень. Стверджує, що позивач не вчинив дій, спрямованих на з`ясування її фактичного місця проживання з метою вручення рішень про нараховані зобов`язання зі сплати податку.
Суд встановив з матеріалів справи, що до 28.08.2020 податковою адресою позивача була: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданими позивачем доказами – витяг з Реєстру фізичних осіб - платників податків. Після цієї дати адресою реєстрації відповідача було: АДРЕСА_2 (а.с.29).
ОСОБА_1 до контролюючого органу своєчасно не подавалася заява про зміну її податкової адреси, як того вимагає пункт 70.7 статті 70 Податкового кодексу України. Доказів зворотнього цьому відповідач суду не надала.
За правовим висновком Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2023 р. у справі №420/26492/21, контролюючий орган не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати дані Державного реєстру та облікової картки платника та/ або розшукувати місцезнаходження платника податку, тому контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та не виконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, такий платник має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. 
Згідно наявних в матеріалах справи доказів, податкові повідомлення-рішення направлялись контролюючим органом на актуальну на той час адресу відповідача, однак, вказані рішення відповідачем не отримані та повернуті на адресу контролюючого органу з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 11-28). 
Статтею 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За приписами пунктів 42.1, 42.4, 42.5 ст.42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, є правильними висновки суду першої інстанції, що заявлений у цій справі до стягнення податковий борг є узгодженим.
Доводи скаржника в цій частині є спростованими матеріалами справи.

Щодо доводів відповідача про те, що вона не мала можливості перевірити нараховані їй суми податкових зобов`язань, та вважає такі розрахунки неправильними.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
У межах розгляду справи про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових (податкових) зобов`язань, наявність правових підстав для нарахування грошового (податкового) зобов`язання має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей 55, 56 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16 та інших.
Відповідач не надала суду доказів оскарження в судовому чи адміністративному порядку податкових повідомлень-рішень контролюючого органу.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, оскільки в межах даного спору такі доводи не спростовують факту існування узгодженої суми боргу, яка є не сплаченою.
Щодо стягненої судом суми боргу в 2 773,84 грн.. Відповідач надала до матеріалів апеляційного оскарження платіжну інструкцію на підтвердження сплати суми штрафу за несвоєчасну оплату орендної плати за землю 2 773,84 грн. та пені 172,36 грн., при цьому період сплати в інструкції зазначено 08.2025 року, а дата сплати та формування квитанції – 15.08.2025 року. Тобто, сплата цієї суми відбулася вже після ухвалення судом рішення у даній справі, що оскаржується відповідачем.
Колегія суддів не вбачає наявності законних підстав для закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку із добровільною сплатою платником боргу після винесеного судом рішення.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновків, що позивачем доведено наявність у відповідача узгодженого податкового боргу та вчинення всіх передбачених чинним законодавством заходів, що передують зверненню до суду із вимогами про стягнення такого боргу, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави як для задоволення скарги, так і для скасування рішення.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється. Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, питання відшкодування її витрат, в тому числі і на правничу допомогу, судом не вирішується. 
Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №320/59210/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак