ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2016/26 Справа № 201/14262/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №201/14262/15-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчих листах, виданих у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Луньової Анни Геннадіївни на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Ткаченко Н.В., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року заявник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, виданих по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог заяви, заявник посилався на те що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року були задоволені.
Вказує, що 28 січня 2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» був укладений Договір факторингу №2019-1УСБ/Веста, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло, право вимоги заборгованості за кредитним договором, в тому числі за договором № 07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року.
Зауважує, що між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги №29-01/19/1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року.
У зв`язку з чим, просив по справі №201/14262/15-ц замінити сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 19 листопада 2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчих листах, виданих по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Замінено сторону з ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Луньова А.Г. подала апеляційну скаргу в якій вважає, що оскаржувана ухвала суду суперечить нормам матеріального і процесуального права, є незаконною та підлягає скасуванню.
В обґрунтування скарги зазначає, що АТ «Сенс Банк» (до перейменування – АТ «Альфа-Банк») не було залучене до участі у цивільній справі за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, проте оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права даного товариства, яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» та дійсним кредитором у даних правовідносинах. Внаслідок винесення оскаржуваної ухвали апелянт був неправомірно позбавлений статусу стягувача у виконавчому провадженні та права на виконання рішення суду, що ухвалене на його користь (як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк»), при цьому навіть не будучи залученим до участі у справі.
Звертає увагу, що відповідно до змісту Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року, що було укладено між AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА», на який посилався суд першої інстанції в ухвалі від 19 листопада 2021 року, дійсно було відступлено права вимоги за Кредитним портфелем, до складу якого входив Кредитний договір, укладений з ОСОБА_1 .
Проте, за вказаним Договором факторингу було відступлено права за беззаставним Кредитним договором №26258085029172, що підтверджується витягом з Додатку до Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року. Разом з тим, предметом судового розгляду у справі №201/14262/15-ц було стягнення заборгованості за абсолютно іншим Кредитним договором, реквізити якого вказано у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 03 грудня 2015 року та копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи, Договором кредиту №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року. Таким чином, у матеріалах даної цивільної справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження передачі права вимоги за кредитним договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором, заборгованість за якими стягнута рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року у справі №201/14262/15-ц є хибним та не підтвердженим належними і допустимими доказами.
Вказує, що 28 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Веста» дійсно було укладено договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Веста» перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , але за зовсім іншим кредитним договором – договором №26258085029172, який не був забезпечений заставою чи іншим видом забезпечення. І саме цей номер Кредитного договору вказаний у додатку до Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року. І саме права вимоги за кредитним договором № 26258085029172 відступалися в подальшому згідно наступних договорів факторингу. Отже, відповідно до змісту Договорів факторингу, чітко вбачається, що за вказаними Договорами факторингу АТ «Укрсоцбанк» відступило право вимоги лише за Кредитним договором №26258085029172.
Зауважує, що за Договором кредиту №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року не відбулося відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Веста», тому суд першої інстанції безпідставно застосував ч.ч.1, 5 ст.442 ЦПК України. 
Справжній стягувач не був залучений до участі у справі, не повідомлявся про її розгляд та відповідно не міг подати суду свої заперечення та докази.
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони до суду не з`явилися були належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року було задоволено вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року станом на 28 травня 2015 року у сумі 2 591 396 грн. 92 коп. та судові витрати.
Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та 29 липня 2016 року представник позивача отримав чотири виконавчі листи, що підтверджується відміткою на довідковому листі справи.
28 січня 2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» був укладений Договір факторингу №2019-1УСБ/Веста, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором, в тому числі за договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року.
Між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги №29-01/19/1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року.
Відповідно до умов договору, ціна прав вимог, яка підлягала сплаті, становить 10585000 грн. За платіжним дорученням №96 від 28 січня 2019 року ця сума була перерахована ТОВ «Вердикт Капітал».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що у зобов`язанні між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відбулась заміна кредитора, відповідно до положень ст.442 ЦПК України, тому суд вважав необхідним замінити сторону стягувача у виконавчих листах, виданих по цивільній справі №201/14262/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах .
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Тож, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, то якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі його правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення, заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення, заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.
Відповідно тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Водночас варто звернути увагу і на те, що заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу по конкретній справі, з урахуванням доведеності вимог заявника щодо наявності правових підстав для такого правонаступництва.
Враховуючи завдання виконавчого провадження, як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті - є отримання виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до змісту Договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року, що було укладено між AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», на який посилався суд першої інстанції в ухвалі від 19 листопада 2021 року, дійсно було відступлено права вимоги за Кредитним портфелем, до складу якого входив Кредитний договір № 26258085029172, укладений з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Додатку до Договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28 січня 2019 року (п.839 Додатку). 
Разом з тим, предметом судового розгляду у справі № 201/14262/15-ц було стягнення заборгованості за іншим Кредитним договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року, реквізити якого вказано у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 03 грудня 2015 року та копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи.
Таким чином, матеріали даної цивільної справи не містять докази на підтвердження передачі заявнику права вимоги саме за кредитним договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року, а тому висновок суду першої інстанції щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором, заборгованість за якими стягнута рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року у справі №201/14262/15-ц, є хибним та не підтвердженим належними і допустимими доказами.
Як було встановлено судом першої інстанції 28 січня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Веста» дійсно було укладено договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Веста» перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за іншим кредитним договором - №26258085029172.
Отже, права вимоги відступалися в подальшому згідно наступних договорів факторингу саме за кредитним договором №26258085029172, а не за договором №07.1/314-7 від 17 грудня 2007 року, стягувачем за яким є апелянт.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не надав оцінку наданим заявником доказам та передчасно дійшов висновку про задоволення вимог ТОВ «Вердикт Капітал».

З огляду на викладене, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог.
Отже, наведені скаржником підстави апеляційного оскарження знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2025 року - скасуванню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства “Сенс Банк” - Луньової Анни Геннадіївни - задовольнити. 
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчих листах - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12.03.2026 р.

Головуючий суддя      О.В.Агєєв