Номер провадження: 22-ц/813/552/26 
Справа № 522/12409/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», відповідач - ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі свого представника Пампури Дмитра Сергійовича
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Косіциної В.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем за законом та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

21 вересня 2022 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив та який мотивований тим, що померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 як майновим поручителем за життя не було виконано взяті на себе ОСОБА_2 за Генеральною угодою № 25 від 13.03.2008 та укладеними на її підстави кредитними договорами перед ПАТ «ВТБ Банк» зобов`язання в частині забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , через що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 у справі № 2-3363/2011 позов Банку задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором: будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 208,9 кв.м, земельну ділянку площею 0,0221 га, що розташована на території: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ПАТ «ВТБ Банк» в загальній сумі 1160516,85 дол. США, виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яке набрало законної сили відповідно до постанови Апеляційного суду Одеської області в частині, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30.12.2021, у справі № 2-3363/2011 заяву Акціонерного товариства «Універсал банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено та замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» на його правонаступника АТ «Універсал банк» у ВП за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м. Одеси у вказаній справі.
З постанови ОАС заявнику від 30.12.2021 стало відомо, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17.02.2022 АТ «Універсал Банк» було направлено до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі претензію до спадкоємців ОСОБА_3 , а згодом 03.08.2022 запит про надання інформації про можливу видачу свідоцтва про право на спадщину, на що листом від 15.08.2022 № 1655с/01-16 Приморська ДНТ у м. Одесі повідомила, що спадкова справа до майна ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А.В. 01.09.2022 заявник направив на адресу вказаного приватного нотаріуса запит № 5003 від 30.08.2022 про надання інформації про спадкоємців ОСОБА_3 , однак відповідь не отримав.
Оскільки до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у порядку спадкування перейшли права та обов`язки ОСОБА_3 , то заявник звертається до суду із теперішнім позовом та із посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин вимог ст. 1221, 1261, 1216, 1219, 1220, 1268, 1269, 1282, 1297 ЦК України, просив визнати ОСОБА_1 спадкоємцем після ОСОБА_3 , зокрема, такою, що успадкувала будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; в рахунок погашення боргу перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, а саме на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем за законом та звернення стягнення на предмет іпотеки – залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач АТ «УніверсалБанк» в особі свого представника просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що до теперішнього часу рішення суду у справі № 2-3363/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконаним, заборгованість по кредитному договору не сплачена.
Судом не враховано правову позицію Верховного Суду України у постанові № 6-2962цс16 від 12.04.2017, КЦС ВС у постанові від 14.01.2019 у справі № 311/917/15-ц, тощо щодо того, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України (обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на обтяжене нерухоме майно), зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Оскільки до відповідача ОСОБА_1 у порядку спадкування перейшли права та обов`язки ОСОБА_3 , то вона має задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості спадкового майна, яке наразі залишається зареєстрованим за померлим ОСОБА_3 , що є ключовим для правильного вирішення спору.
Відповідачем не здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, тому позивач вважає заявлений ним спосіб захисту порушених прав таким, що відповідає їх змісту.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 10 березня 2026 року представник позивача ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, відповідачка ОСОБА_1 повідомлена у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її представник – ОСОБА_8 отримав судову повістку на 10.03.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 23.12.2026 о 4:14:35, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (т. 3, а.с. 32зв.). Третя особа – ОСОБА_2 вважається повідомленим у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою Укрпошти про відсутність адресата (а.с. 33 т. 3).
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Левіт В.С. 23.02.2026 подав до апеляційного суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду спрви, посилаючись на участь представника в іншому кримінальному провадженні у вказаний день та час, про що надає повістку про виклик до суду (а.с. 38 т. 3).
Розглядаючи вказане клопотання та вислухавши думку учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.
Справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з липня 2024 року, апеляційне провадження відкрито 24.09.2024, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у листопаді 2024 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і позивач.
Участь відповідача ОСОБА_1 та її представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. 
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Заявник не навів у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду.
Крім того, представник відповідача Левіт В.С. вже звертався до суду із аналогічним клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи через свою зайнятість в іншому процесі (28.08.2025), що вочевидь не відповідає засадам добросовісності здійснення учасниками цивільного процесу своїх процесуальних прав та обов`язків та готовності демонструвати на всіх етапах брати участь у судових процедурах.
Отже, у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Левіта В.С. слід відмовити, і наведене не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 березня 2008 року ВАТ ВТБ БАНК та ОСОБА_2 було укладено генеральну угоду № 25, за якою банк на умовах цієї угоди зобов`язався надати клієнту кредитні кошти в порядку та умовах, визначених у договорі, а загальний розмір заборгованості клієнта за угодами не повинен перевищувати 3 000 000,00 Доларів США (а.с. 9, т. 1).
13 березня 2008 року між ВАТ ВТБ БАНК та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 13.51-25/08-СК, за яким банк передав позичальнику у користування грошові кошти у розмірі 290 000,00 Доларів США на строк до 10 березня 2015 року із застосуванням відсоткової ставки – 14,5% річних (а.с. 10 т. 1).
Також, 03 квітня 2008 року між ВАТ ВТБ БАНК та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 13.52-25/08-СК, за яким банк передав позичальнику у користування грошові кошти у розмірі 450 000,00 Доларів США на строк до 03 квітня 2015 року із застосуванням відсоткової ставки – 14,5% річних (а.с. 13 т. 1).
З метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язань за генеральною угодою № 25 від 13.03.2008 року, між ВАТ ВТБ БАНК та ОСОБА_3 укладено іпотечним договір від 02.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Криворотенко Л.І., за яким іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 т. 1).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року у справі № 2-3363/2011, позов ВАТ «ВТБ БАНК» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Криворотенко Л.І., а саме, на наступні об`єкти нерухомого майна: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в якості погашення заборгованості за кредитними договорами №13.51-25/08-СК від 13.03.2008 року та № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 року, вирішено питання щодо виселення осіб із будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 18 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року у справі № 2-3363/2011 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року у справі № 2-3363/2011 – змінено, зокрема, скасовано рішення в частині виселення осіб та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в частині позовних вимог про виселення – відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 21 т. 1).
13 січня 2016 року на рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.05.2015 року у справі № 2-3363/2011 Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист (а.с. 25 т. 1).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року у справі № 2-3363/2011 заяву АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про заміну сторони виконавчого провадження – задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м. Одеси у справі № 2-3363/2011 з ПАТ «ВТБ БАНК» на АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с. 26 т. 1).
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 2-3363/2011 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року – залишено без змін (а.с. 28 т. 1).
Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65 т. 1).
16 червня 2021 року ОСОБА_1 (дружина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 69 т. 1) звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Колодяжної А.В. із заявою із заявою про прийняття спадщини (а.с. 64 т. 1).
Також, 16 червня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Колодяжної А.В. із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 72 т. 1).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 станом на 26.07.2021 року були зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями № П1-183820-ю/л (а.с. 88 т. 1). 
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу визнання ОСОБА_1 спадкоємцем після ОСОБА_3 щодо успадкування належного спадкодавцю нерухомого майна, що є предметом іпотеки, та звернення стягнення на цей предмет іпотеки у рахунок погашення боргу перед АТ «Універсал Банк» в сумі 1160516,85 дол. США шляхом його продажу на електронному аукціоні.
Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд виходив з наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, що не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, та є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що зазначено у постанові Одеського апеляційного суду від 17.07.2023 року у справі №520/229/17.
Тому суд вважав, що позивач має право в процесі виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року у справі № 2-3363/2011 звернутися із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (боржника), що є однією із державний гарантій виконання рішення суду.
Саме заміна сторони виконавчого провадження буде належним способом захисту прав, свобод та законних інтересів позивача, а задоволення позову в той спосіб, про який просить позивач, фактично призведе до того, що держава допустить подвійне стягнення на предмет іпотеки щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором та щодо цього майна уже ухвалювалося.
Натомість, заявлений позивачем спосіб захисту його порушених прав не є належним.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує такі висновки суду.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та четвертої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Фундаментальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, принципи диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Диспозитивність цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з цим позовом про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 майновим поручителем ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на спадкове іпотечне майно такого спадкоємцем останнього – ОСОБА_1 в рахунок заборгованості у розмірі 1160516,85дол. США.
Як на правову підставу позовних вимог у цій справі позивач посилався, крім іншого, на статтю 1282 ЦК України, відповідно до частини другої якої вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Тобто зазначена норма права надає кредитору право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Однак, пред`являючи позов на підставі статті 1282 ЦК України та ставлячи питання про звернення стягнення на спадкове іпотечне майно, позивач не звернув уваги на те, що питання звернення стягнення на іпотечне нерухоме спірне майно в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 вже вирішено в судовому порядку ще в 2014 році.
Так, рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 липня 2014 року у справі № 2-3363/2011 позов ВАТ ВТБ БАНК задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Криворотенко Л.І., а саме, на наступні об`єкти нерухомого майна: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0221 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в якості погашення заборгованості за кредитними договорами № 13.51-25/08-СК від 13.03.2008 року та № 13.52-25/08-СК від 03.04.2008 року, вирішено питання щодо виселення осіб із будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року у справі № 2-3363/2011 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2014 року у справі № 2-3363/2011 – змінено, зокрема, скасовано рішення в частині виселення осіб та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в частині позовних вимог про виселення – відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 21 т. 1).
Вказане рішення суду набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні. 
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частині 5 статті 15 Закону України № 1404-VII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час смерті боржника) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво. Відповідно до частини другої статті 35 Закону виконавче провадження у такому випадку зупиняється для визначення правонаступників боржника.
Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_3 щодо майнової відповідальності іпотечним майном за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 , присудженої судом ВАТ ВТБ БАНК (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок його смерті та перейшов до його спадкоємців.
Про можливість застосування статей 1281, 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення зазначено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Як Закон N 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.При цьому невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
З огляду на викладене, оскільки позовних вимог про звернення стягнення на спадкове майно, як про це зазначено в статті 1282 ЦК України, позивач не заявляв, а своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором він уже реалізував і відповідно задоволення вимог у цій справі може призвести до подвійного стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що є недопустимим, суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому, як правильно зазначив суд, порушене право ВАТ «ВТБ БАНК» , правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» в цьому конкретному випадку підлягає захисту шляхом заміни боржника виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника, яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні або у разі відсутності такого – шляхом його заміни у виконавчому документі, виданому на виконання такого судового рішення.
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до формального розгляду справи спростовуються текстом оскаржуваного рішення, в якому судом дана вірна оцінка правововідносинам сторін, їх правова кваліфікація та зроблено відповідні висновки щодо необґрунтованості позовних вимог.
Посилання заявника на повернення державним виконавцем виконавчого документу без виконання через заборону на звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян Украхни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наступне відступлення первісним кредитором вимог заявнику за Договором № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги» та зміну сторони виконавчого провадження, та невиконання до теперішнього часу судового рішення є підставою для задоволення позову, є помилковим, оскільки хоча ОСОБА_1 і належить право на спадщину ОСОБА_3 з дня відкриття спадщини, проте Верховним Судом сформовано та стало притримується правова позиція про неможливість повторного стягнення заборгованості/звернення стягнення на предмет іпотеки у разі наявності такого рішення (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2025 року).
Намагання заявника довести своєчасне звернення ним як кредитором померлого ОСОБА_3 вимог до спадкоємця в даному випадку не має значення для правильного вирішення справи, оскільки визначальним для правильного вирішення справи є саме неможливість удруге ухвалювати рішення з приводу звернення стягнення на іпотечне майно.
Оскільки судом виснувано про право заявника звернутися до суду за заміною сторони виконавчого провадження, то суд апеляційної інстанції погоджує таке як правильний висновок, що відповідає ефективному способу захисту порушених/невизнаних прав позивача.
Факт відсутності або наявності відкритого виконавчого провадження має місце лише для визначення судом, в межах саме чого слід зробити заміну сторони: або у виконавчому провадженні, якщо таке є, або у виконавчому документі (якщо виконавче провадження відсутнє – за правилами ч. 5 ст. 442 ЦПК України), проте помилкове зазначення судом про відсутність відкритого ВП не впливає на правильність висновків суду в цілому.
Як є нефективним та таким, що не передбачений законом спосіб захисту про визнання спадкоємцем за законом, оскільки Верховний Суд України (ВСУ) неодноразово наголошував, що вимога про «визнання спадкоємцем» не є належним способом захисту прав, оскільки спадкові права виникають автоматично або через нотаріуса. Якщо майно вже оформлено на іншу особу, необхідно подавати позов про визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).
Як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 -вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі свого представника Пампури Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 12 березня 2026 року 

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова