Справа № 308/18644/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді – Світлик О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Заяць А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатфрукт» про розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Закарпатфрукт» про розірвання договору оренди.
На обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.09.2025 він придбав земельну ділянку площею 2,6568 га з кадастровим номером 2124887400:10:013:0002 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. 
Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №455113695 від 05.12.2025 йому стало відомо про те, що придбана ним земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Закарпатфрукт» на підставі договору оренди, укладеного 13.02.2014 з попереднім власником земельної ділянки.
Вказує, що 13.02.2014 ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Закарпатфрукт» договір оренди земельної ділянки, за яким він передав у користування відповідача строком на 25 років земельну ділянку площею 2,6568 га з кадастровим номером 2124887400:10:013:0002 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У зв`язку з тим, що право власності на вказану земельну ділянку у встановленому порядку перейшло від ОСОБА_2 до нього, на підставі ч. 1 ст. 770 ЦК України він набув статус орендодавця спірної земельної ділянки.
Зі змісту п. 7.3 договору оренди земельної ділянки від 13.02.2014 вбачається, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору. Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч. 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ч. 2 ст. 770 ЦК України договір оренди земельної ділянки від 13.02.2014 може бути розірваний за його волевиявленням, як орендодавця. Однак зі змісту п. 7.2 вказаного договору вбачається, що його розірвання на вимогу однієї із сторін здійснюється виключно на підставі рішення суду, тобто в судовому порядку.
Позивач зауважує, що у зв`язку з тим, що він перебуває на посаді заступника Ужгородського міського голови, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» він не має права займатись жодною оплачуваною діяльністю, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту. Як роз`яснило Національне агентство запобігання корупції, систематичне отримання орендної плати є оплачуваною діяльністю, забороненою для державного службовця. Тому єдиним способом дотримання імперативних вимог корупційного законодавства є розірвання договору оренди земельної ділянки від 13.02.2014, а не зміна його умов. Крім того, він категорично заперечує проти продовження правовідносин оренди земельної ділянки з ТОВ «Закарпатфрукт», засновником та єдиним учасником якого є ОСОБА_2 .
Продовження оренди земельної ділянки є втручанням в його право на мирне володіння майном. 
З огляду на це, позивач вважає, що з метою відновлення законності належить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 13.02.2014 з ТОВ «Закарпатфрукт».
На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 13.02.2014 з ТОВ «Закарпатфрукт», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. та зареєстрований в реєстрі за №90.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судові засідання, призначені на 21.01 та 17.02.2026, повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів та судової повістки про виклик в суд рекомендованим поштовим відправленням, яке повернулося до суду без вручення адресату з відміткою об`єкта поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (штрихкодовий ідентифікатор: R067085528871); копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів та судову повістку про виклик до суду повторно скеровано на наступне судове засідання рекомендованим поштовим відправленням, яке повернулося до суду без вручення адресату з відміткою об`єкта поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (штрихкодовий ідентифікатор: R067070865430).
Відзив на позов представником відповідача не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення – «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом, виданим 23.09.2025 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О., зареєстрованим в реєстрі за №3185, а також згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №445350952 від 26.09.2025, 23.09.2025 ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 2,6568 га з кадастровим номером 2124887400:10:013:0002 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 455113695 від 05.12.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2124887400:10:013:0002 перебуває в оренді ТОВ «Закарпатфрукт» (код ЄДРПОУ 34778643) на підставі договору оренди від 13.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №90.
З договору оренди земельної ділянки від 13.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №90,  ОСОБА_2 надав у користування на умовах оренди ТОВ «Закарпатфрукт» строком на 25 років земельну ділянку площею 2,6568 га з кадастровим номером 2124887400:10:013:0002 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Холмківської сільської ради, за межами населеного пункту с. Концово.
Пунктом 7.2 договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється, серед іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. 
Згідно з п. 7.3 договору оренди земельної ділянки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.
У зв`язку з тим, що позивач перебуває на посаді заступника Ужгородського міського голови та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» не має права займатися жодною оплачуваною діяльністю, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту, він звернувся до суду з даним позовом про розірвання вказаного договору оренди земельної ділянки, оскільки продовження оренди земельної ділянки є втручанням в його право на мирне володіння майном.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.  Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно з ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється (ч. 1 ст. 770 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ч. 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Оскільки право власності на земельну ділянку у встановленому порядку перейшло від попереднього власника ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 , то на підставі ч. 1 ст. 770 ЦК України останній набув статус орендодавця спірної земельної ділянки.
Зміст договору оренди земельної ділянки від 13.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №90, свідчить, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору на вимогу однієї із сторін на підставі рішення суду.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом 
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Ураховуючи вищенаведене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 13.02.2014 з ТОВ «Закарпатфрукт», посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №90, оскільки продовження оренди земельної ділянки є втручанням в право позивача на мирне володіння своїм майном.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 770 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 279, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатфрукт» про розірвання договору оренди – задовольнити повністю.
Розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 13 лютого 2014 року між ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатфрукт» (код ЄДРПОУ 34778643), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Житко Ольгою Іванівною 13.02.2014 та зареєстрований в реєстрі за №90.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатфрукт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатфрукт», код ЄДРПОУ 34778643, місцезнаходження: вул. Радянська, 99, с. Концово, Ужгородський район, Закарпатська область.
Дата складення повного судового рішення – 17 лютого 2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області        О.М. Світлик