ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року	справа № 380/23083/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючого-судді	Мартинюк Віталій Ярославович	
секретар судового засідання	Клочко Наталія Сергіївна	
з участю представників
від позивача - Маланій І.Я..
від відповідача - Твердовська У.М.. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Маркет Плюс» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Маркет Плюс» (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №37005/13-01-07-07 від 12.08.2025 року;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №37006/13-01-07-07 від 12.08.2025 року.

У заявах по суті справи позивач наводить такі аргументи.
Факт реальності придбання автомобіля Mercedes-Benz GLS 450 d 4MATIC 7 у ТзОВ «УКРАВТО ЛЬВІВ» та його використання у господарській дільності підтверджується договором страхування № 777.25.05127 від 01.05.2025 року та платіжними дорученнями про оплату страхових платежів, чеки про оплату за пальне, документи, які підтверджують використання гаражу для зберігання автомобіля. Стосовно наявності у вказаній господарській операції розумної економічної причини (ділової мети) слід зазначити наступне. Визначення поняття «розумна економічна причина (ділова мета)» міститься у п.14.1.231 ПК України – це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. З 01.01.2021 п.п. 14.1.231 ПК України доповнено абз. 6, відповідно до якого цей підпункт застосовується для цілей ст. 39 ПК України, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених п. 140.5 ПКУ, які передбачають застосування відповідних положень ст. 39 ПК України. Зазначена норма не передбачає можливості його розширювального тлумачення та застосування до операцій між резидентами. Отже, концепція «ділової мети» («економічної доцільності» ) після змін до ПК України 01.01.2021 застосовується для цілей трансфертного ціноутворення, відтак податковий орган не має підстав для її застосування у випадках, не обумовлених законом. Однак, незважаючи на те, що до досліджуваної господарської операції не підлягав до застосування критерій наявності «розумної економічної причини (ділової мети)», така мета наявна та підтверджена доказами. Стосовно правомірності податкового обліку господарських операцій із ТзОВ «ВІЯН», то позивач уважає, що наявними в матеріалах доказами (договір поставки за № 99 від 31.01.2025 року, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) підтверджується реальність такої господарської операції. Крім того зазначає, що рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 07.05.2025 року №103663, на яке посилається відповідач у відзиві, було визнано протиправним та скасоване рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 року у справі №160/14132/25. Покликається також на постанови Верховного Суду від 02.03.2021 року у справі № 520/9286/18 та від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наводить такі заперечення.
На порушення вимог п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, ТзОВ «ГРІН МАРКЕТ ПЛЮС» у період з 01.04.2025 по 31.05.2025 року безпідставно завищило податкові зобов`язання з податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними на адресу ТОВ «ВІЯН» на загальну суму податку на доадну вартість 333 688 грн, що свідчить про порушення принципів достовірності податкового обліку та відсутність реального економічного змісту задекларованих операцій. Слід зазначити, що в період вище згаданих правовідносин по ТзОВ «ВІЯН» прийнято Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 07.05.2025 року №103663. З аналізу наявної податкової інформації, у тому числі даних, зазначених у рішеннях про відповідність контрагентів критеріям ризиковості, чітко вбачається, що такі суб`єкти господарювання мають ознаки фіктивності. Зокрема, за результатами аналітичного опрацювання встановлено відсутність у зазначених контрагентів необхідних умов для провадження задекларованої діяльності — трудових ресурсів, виробничих або офісних приміщень, основних засобів, транспортних засобів, а також фактичних витрат, притаманних реальному здійсненню господарських операцій. Крім того, наявні розбіжності між даними податкової звітності та інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних, свідчать про відсутність реального руху активів за задекларованими операціями. Вказані обставини дають підстави вважати, що господарські взаємовідносини з такими контрагентами мають ознаки формального документального оформлення без фактичного виконання зобов`язань з постачання товарів (робіт, послуг). Як наслідок, виникають сумніви у достовірності відображених у податковому обліку показників та правомірності формування податкового кредиту. Щодо правовідносин з ТзОВ «Укравто Львів», то на підтвердження здійснення господарської операції платником податків до перевірки було надано договір купівлі-продажу, видаткову накладну, акт прийманняпередачі, платіжні інструкції та наказ про введення автомобіля в експлуатацію від 30.04.2025 року №49. Разом з тим, наявність первинних документів сама по собі не є достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкової вигоди у вигляді бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Відповідно до підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, ділова мета — це причина здійснення господарської операції, що має на меті досягнення економічного ефекту, а не лише формальне документальне оформлення правочину. У ході перевірки встановлено, що позивачем не надано жодного доказу фактичного використання автомобіля в межах господарської діяльності підприємства, зокрема: відсутні документи щодо списання пального; не подано шляхові листи або інші документи, що підтверджують маршрути пересування автомобіля; відсутні накази про відрядження, авансові звіти чи інші підтвердні документи щодо службового використання транспортного засобу; не надано жодних внутрішніх розпорядчих документів, які б визначали функціональне призначення автомобіля у виробничому процесі підприємства. Таким чином, у періоді проведення перевірки об`єктивно неможливо встановити, чи використовувався автомобіль Mercedes-Benz GLS 450 d 4MATIC 7 в оподатковуваних операціях, чи був призначений для такого використання, або ж фактично застосовувався поза межами господарської діяльності підприємства. Слід також врахувати, що придбаний автомобіль є транспортним засобом преміумкласу, який за своїми технічними та споживчими характеристиками не є об`єктивно необхідним для здійснення господарської діяльності позивача у сфері торгівлі сільськогосподарською продукцією. Позивачем не наведено жодного економічного розрахунку, який би підтверджував доцільність придбання саме такого транспортного засобу з точки зору отримання економічного ефекту або збільшення обсягів оподатковуваних операцій. За таких обставин господарська операція з придбання автомобіля позбавлена розумної економічної причини (ділової мети), а її єдиним результатом є формування значного від`ємного значення з податку на додану вартість та заявлення бюджетного відшкодування з бюджету.

Представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі з підстав викладених у заявах по суті справи.
Представник відповідача уважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням наведених заперечень.

Ухвалою суду від 01.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою, занесеною до проколу судового засідання 19.01.2026 року, підготовче провадження продовжено на 30 днів.
Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 16.02.2026 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються такі обставини.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету відповідачем складено акт від 15.07.2025 року за №32128/13-01-07-07/44867488.
У висновках акта перевірки зазначено про такі порушення податкового законодавства:
- п.200.1, п.200.4 ст.200 та відповідно до п.200.14 "в" ст.200 ПК України відмовлено в наданні заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податків у банку за травень 2025 року у сумі 979104 гривні;
- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України, завищено податкове зобов`язання з податку на додану вартість по операціях та безпідставно виписаних податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 333688 гривень;
- п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з не нарахуванням податкових зобов`язань на загальну суму 333688 грн.;
- п.201.10 ст.201 ПК України, встановлено відсутність реєстрації в єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладноїпри здійсненні операцій відповідно до абзацу "г" п.198.5 ст.198 ПК України на суму 2002128 грн., з них 333688 гривень.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 серпня 2025 року:
за №37005/13-01-07-07, яким у позивачу виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2025 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 979104 грн. 00 коп.;
за №37006/13-01-07-07, яким до позивача застосовано штраф в сумі 3400 грн. 00 коп.

Змістом спірних правовідносин є відповідність спірних податкових повідомлень-рішень критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

При вирішенні спору суд врахував такі фактичні дані, застосував наступні норми права та виходив з таких мотивів.
У відповідності до положень ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Фундаментальні основи відносин державних органів та особи закладено у статті 19 Основного Закону України.
Так, у відповідності до частини першої цієї статті, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
У частині другій продовжується, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України).

Щодо податкового повідомлення-рішення №37005/13-01-07-07.
Як передбачено п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 року, справа №822/1451/16, сформував такий висновок щодо застосування підп. "б" п.200.4 ст.200 ПК України: "Аналіз положень підпункту "б" пункту 200.4 статті 200 ПК України свідчить, що для декларування суми відшкодування ПДВ мають одночасно дотримуватись такі вимоги: сума ПДВ має бути фактично сплаченою отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України; сума ПДВ не повинна перевищувати суму, обчислену за формулою відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації з ПДВ.
Отже, для відшкодування ПДВ вимагається від платника саме сплата цієї суми постачальникам (або до державного бюджету), а не покупцями платнику, за рахунок чого останній формує свої податкові зобов`язання.".
Аналогічні за змістом висновки були сформовані у постановах Верховного Суду від 26.03.2020 року, справа №803/979/16 та від 05.03.2019 року, справа №807/782/17
В силу положень ч.5 ст.242 КАС України, такий висновок враховуються судом при вирішенні спріних правовідносин.
Контролюючий орган, як зазначено в акті перевірки, відмову в отриманні позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у зв`язку з відсутністю розумної економічної причини (ділової мети) по операціях з придбання автомобіля Mercedes-Benz GLS 450 d 4MATIC 7. при цьому в акті перевірки зроблено посилання на підп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).
В матеріалах справи наявні достатні та достовірні докази у підтвердження факту придбання згаданого автомобіля платником податків, а саме: договір купівлі-продажу автомобіля № 0452600604 від 23.04.2025 року між позивачем та ТзОВ «УКРАВТО ЛЬВІВ»; видаткова накладна № 0452600604 від 30.04.2025 року; податкові накладні №889 від 23.04.2025 року на суму 450000,00 з податком на додану вартість та №899 від 29.04.2025 року на суму 5424624 грн. 41 коп. з податком на додану вартість; банківські виписки щодо оплати вартості авто (платіжні інструкції № 885 від 23.04.2025 року та № 251 від 29.04.2025 року).
Як передбачено підп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Абзацом шостим цього ж підпункту передбачено, що цей підпункт застосовується для цілей статті 39 цього Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 цього Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 цього Кодексу.
Зміст статті 39 ПК України вказує, що підп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України застосовується до контрольованих операцій, якими, згідно підп.39.2.1.1. підп.39.2.1 п.39.2 ст.39 цього ж Кодексу, є: господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту; зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів; господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав (територій); господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, організаційно-правова форма яких включена до переліку організаційно-правових форм, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2-1 цього підпункту; господарські операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.
Господарська операція з придбання позивачем автомобіля від ТзОВ «УКРАВТО ЛЬВІВ» не підпадає під законодавчий перелік контрольованих операцій. 
При цьому пунктом 140.5 статті 140 ПК України визначаються правила оподаткування податком на прибуток підприємств.
Як наслідок контролюючий орган за відсутності правових підстав надавав оцінку згаданій господарській операції з придбання автомобіля через призму поняття "розумна економічна причина (ділова мета)", у зв`язку з чим діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Поряд з цим слід зазначити і те, що матеріалами справи підтверджується використання автомобіля у господарській діяльності (договір страхування № 777.25.05127 від 01.05.2025 року та платіжні доручення про оплату страхових платежів; чеки про оплату за пальне; документи, які підтверджують використання гаражу для зберігання автомобіля).
При цьому судом критично оцінюється посилання в акті перевірки на відсутність документів щодо списання пального, шляхових листів, відрядних документів, оскільки факт використання у господарській діяльності може бути підтверджений і іншими документами, у тому числі, ті які були додані до матеріалів справи та могли бути дослідженні під час проведення перевірки. 
Наведене у своїй сукупності вказує на те, що податкове повідомлення-рішення №37005/13-01-07-07 не відповідає критеріям правомірності, передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України. 

Щодо податкового повідомлення-рішення №37006/13-01-07-07.
В акті перевірки зазначено, що позивачем занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з ненарахуванням податкових зобов`язань при використанні їх в негосподарській діяльності на загальну суму 333688 грн. 00 коп., оскільки перевіркою не підтверджено реалізацію товару Товаристу з обмеженою відповідальністю "ВІЯН". З урахуванням такого висновку контролюючий орган уважає, що позивачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні при здійсненні операцій відповідно до п.198.5 "г" ст.198 ПК України.
Тобто висновок контролюючого органу щодо нереєстрації податкових накладних базується на висновку про відсутність фактичного руху активів по господарській операції між позивачем та ТзОВ "ВІЯН".
Відтак, судом досліджуються обставини наявності фактичного руху активів по господарській операції між позивачем і ТзОВ "ВІЯН" та наявність складу правопорушення, за яке до позивача застосовано штраф, передбачений ст.120-1 ПК України.
Як передбачено адзацом першим п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Абзац перший п.187.1 ст.187 ПК України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
У відповідності до п.189.1 ст.189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Як передбачено абзацом першим п.198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Верховним Судом сформовано основні судові доктрини як методи боротьби з недобросовісними платниками податків, а саме:
- превалювання сутності над формою (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 440/1082/19, від 10 березня 2020 року у справі № 816/1601/14 та інші);
- ділової мети (постанови Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 2а-0870/1161/11, від 21 липня 2020 року у справі № 816/191/17 та інші);
- дослідження ланцюга постачання (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 640/12691/19, 12 жовтня 2022 року у справі № 520/2388/2020 та інші).
Застосовуючи до спірних правовідносин судові доктрини, суд виходив з наступного.
Згідно з абзацом першим пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий цього ж пункту).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16 липня 1999 року №996-XIV (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Абзацом тринадцятим цієї ж статті передбачено, що первинним документом уважається документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, продовжується у цій частині, можуть складатися зведені облікові документи.
Як наслідок, формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає такому принципу превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Оцінюючи докази, які були предметом дослідження під час перевірки, через призму наведеного, суд зазначає таке.
Сторонами не заперечується, а матеріалами справи підтверджується те, що між позивачем (постачальник) та ТзОВ «ВІЯН» (покупець) укладено договір поставки продукції від 31.01.2025 року за №99.
На підтвердження виконання даного договору матеріали справи містять видаткові накладні за №397, за №398, за №399, за №400 від 24 квітня 2025 року; платіжні інструкції за №593, за №594, за №595, за №596 від 24.04.2025 року та товарно-транспортні накладні №Р397 та №Р399 від 24 квітня 2025 року.
Також, позивачем виписано податкові накладні за №82, за №83, за №84, за №85від 24.04.2025 року, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Сукупність наведених доказів вказують на підтвердження позивачем обставин зміни в структурі активів, власному капіталі, що знайшло відображення у документах фінансової та податкової звітності.
При цьому, встановлені під час перевірки обставини відсутності у контрагента позивача фізичної та технічної можливості вчинення таких господарських операцій, не можуть обґрунтовувати висновки контролюючого органу, оскільки такі знаходились поза межами його контролю.
У пунктах 48 та 49 постанови Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року справа № 520/2388/2020 зазначено: «Щодо посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу узагальненої податкової інформації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.
Інформація з баз даних АІС Податковий блок та податкова інформація щодо контрагентів позивача, на яку посилався відповідач, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.».
Як наслідок, бази даних АІС Податковий блок, які містять інформацію щодо контрагентів позивача, в силу положень ч.2 ст.74 КАС України, не можуть уважатись допустимими доказами, та у сукупності з наведеними первинними документами, вказувати на «нереальність» досліджених господарських операцій.
Також слід зазначити, що висновок контролюючого органу про мету штучного формування податкового кредиту для згаданого контрагента, окрім аналізу господарських операцій щодо їх «нереальності» інших обґрунтувань не містить.
Досліджуючи наявності у складі податкового правопорушення такого елементу як вини, суд відзначає таке.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (абзац другий п.109.1 ст.109 ПК України).
У п.55 постанови Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року справа № 520/2388/2020 зазначено: «… Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.».
За таких обставин, контролюючий орган, роблячи висновок про наявність у діях платника податків вини повинен дослідити удаваність, цілеспрямоване створення умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, у тому числі через його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Зміст акта перевірки вказує на те, що такі обставини контролюючим органом не досліджувались та не перевірялись, а тому висновок про наявність вини позивача у складі податкового правопорушення не може уважатись обґрунтованим.
Крім того, одним з доказів, які вказують на "нереальність" згаданої господарської операції, який зазначений в акті перевірки, є рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податків від 07.05.2025 року №103663 (щодо контрагента позивача - ТзОВ "ВІЯН").
Однак, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року, справа №160/14132/25, яке набрало законної сили 27.08.2025 року, згадане рішення від 07.05.2025 року №103663 визнано протиправним та скасовано.
Як наслідок. рішення від 07.05.2025 року №103663 не може бути одним з доказів у підтвердження "нереальності" господарської операції між позивачем та ТзОВ "ВІЯН".
Підсумовуючи викладене, суд уважає, що висновки акта перевірки про відсутність реального руху активів між позивачем та ТзОВ "ВІЯН" спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які також були предметом дослідження під час перевірки.
Щодо наявності складу правопорушення передбаченого п.120-1.2 ст.120-1 ПК України.
Як передбачено абзацом четвертим п.120-1.2 ст.120-1 ПК України, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Склад правопорушення визначений наведеною нормою передбачеє нереєстрацію складеної податкової накладної/розрахунку коригування.
Враховуючи те, що позивачем не складалась податкова накладна по операціях визначених підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, в його діях відсутній склад правопорушення передбачений п.120-1.2 ст.120-1 ПК України.
Більше того, висновки контролюючого органу щодо здійснення позивачем операцій, які не є господарською діяльністю платника податку (підпункт "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України) на загальну суму 2002128 грн. 00 коп., в тому числі податок на додану вартість 333688 грн. 00 коп., грунтуються на припущеннях, які не підтверджені жодними первинними бухгалтерськими документами, та на помилкових висновках про "нереальність" господарської операції позивача з ТзОВ "ВІЯН", що теж не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.
Як наслідок, суд уважає, що податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям, передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України, оскільки застосовано штраф за відсутності в діях позивача складу правопорушення та без урахування усіх обставин.

З огляду на викладене, суд уважає вимоги позивача обгрунтованими, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі.
Щодо судового збору, то у силу положень ст.139 КАС України, оскільки позов задоволено, такий слід присудити на користь позивача.

Питання розподілу витрат на правову допомогу розглядатиметься після подання доказів понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати, прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення від 12.08.2025 року за №37005/13-01-07-07 та за №37006/13-01-07-07.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Маркет Плюс" (адреса: Львівська область, с.Гряда, вул.Шевченка, 5, код ЄДРПОУ 44867488) 11790 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто) грн. 05 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне рішення складено 10 березня 2026 року.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович