КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 463/1178/23-ц 
провадження № 22-ц/824/724/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист ділової репутації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року в складі судді Григоренко І. В.,
встановив:

16.02.2023 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Блонського М. А. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), Міністерства юстиції України, Господарського суду Львівської області, в якому просив суд визнати дії відповідачів щодо: ініціювання та порушення процедури банкрутства на основі договору споживчого кредитування, без згоди позивача; здійснення банкрутства ФОП ОСОБА_1 всупереч вимогам закону та врахуванням допущених в такій процедурі порушень; відсутності в діях відповідачів наміру досягнення цілей процедури банкрутства; поширення інформації про ФОП ОСОБА_1 як банкрута; застосування до ОСОБА_1 нечесної підприємницької діяльності з боку АТ «Раффайзен банк»; збільшення суми заборгованості ОСОБА_1 у процедурі банкрутства у результаті уступки прав вимог за кредитними договорами АТ «Райффайзен Банк», такими, що завдали шкоду порушенням та приниженням ділової репутації ОСОБА_1 , у тому числі як фізичної особи-підприємця, в результаті ініціювання щодо нього та здійснення процедури банкрутства з 19.03.2010 по 06.12.2019.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 липня 2023 року та постановою Верховного Суду від 06 лютого 2024 року, відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Господарського суду Львівської області про захист ділової репутації. 
Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист ділової репутації передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва для прийняття до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року в  позові ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. 
27.03.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Блонський М. А. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року та винести нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Зазначив, що ОСОБА_1 було укладено договори про отримання кредитів у відповідача АТ «Райффайзен Банк» на споживчі цілі, а саме: 
1.  кредитний договір №010/08-3/3684/в від 23.04.2008 р. на придбання житла - квартири АДРЕСА_1 , на суму 140 000 доларів США.
2. кредитний договір №014/7299/74/55832 від 11.03.2008 р. на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , на суму 297 000 доларів США. 
По кредитному договору № 010/08-3/3684/в позивачем за отримані кредитні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була одразу внесена в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язань за договором. 
По кредитному договору №014/7299/74/55832 позивачем за отримані кредитні кошти було придбано нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_3 , які були одразу внесено в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, обидва кредитні договори були договорами споживчого кредитування та позивач у відносинах з відповідачем виступав як споживач. 
Проте АТ «Райффайзен Банк» всупереч споживчому характеру даних правовідносин звернувся із заявою про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом. 
19 березня 2010 року Господарським судом Львівської області порушено справу про банкрутство ФОП ОСОБА_1 за заявою кредитора АТ «Райффайзен Банк». Дана процедура була продовження дій кредиторів з продажу майна ОСОБА_1 , а саме примусового продажу на прилюдних торгах його квартири та будинку в порядку виконавчого провадження, який не відбувся через відсутність покупців. 
Зазначив, що на 19.03.2010 у позивача була скрутна фінансова ситуація внаслідок настання фінансово-економічної кризи, разом з тим, останній міг розраховувати, що його фінансова ситуація мала б бути вирішена або шляхом погашення кредитів, або шляхом передачі кредиторам майна та погашення таким чином заборгованості. 
Процедура банкрутства, яка мала на меті можливість для людини отримати звільнення від своїх боргів шляхом припинення його підприємницької діяльності, настання негативних наслідків для можливості в подальшому знову займатися підприємництвом, продаж майна банкрута для звільнення від боргів, не дала позивачу жодного позитивного результату, тривала більше 10 років, спричинила значне втручання в особисте життя позивача, змушувала позивача весь час з 2010 року захищатись від кредиторів та державних органів, які прикривали їх інтереси, доводити свою позицію та те, що він не є ворогом держави, а людиною яка має право на справедливий суд та гідне поводження. 
06.12.2019 провадження у справі про банкрутство було закрито господарським судом Львівської області. Закриваючи провадження у справі суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив припинити процедуру, оскільки вона була ініційована за договорами, які носили споживчий характер, а також суд виходив з того, що ОСОБА_1 не погоджувався на процедуру банкрутства та виступав проти такої. 
Таким чином, з 19.03.2010 по 06.12.2019 позивач перебував під процедурою банкрутства. Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство та оголошення про визнання позивача банкрутом було опубліковано в офіційних засобах масової інформації. 
Внаслідок оголошення ФОП ОСОБА_1 банкрутом, діловій репутації позивача була завдана значна та непоправна шкода, яка обґрунтована тим, що всі контрагенти позивача та суб`єкти, з якими він вступав у ділові відносини, оцінювали його як учасника, який потенційно не може виконувати свої договірні зобов`язання. 
Введення процедури банкрутства означало для ОСОБА_1 повне припинення його підприємницької діяльності, перехід контролю над всіма документами та його бізнесом до розпорядник майна, втрату всіх джерел для існування та заробітку, оскільки підприємницька діяльність позивача була його основним та єдиним доходом. 
Такий наслідок настав в результаті дій АТ «Райффайзен Банк» та Господарського суду Львівської області, а також Міністерства юстиції як органу з питань банкрутства, який повинен був здійснювати контроль за процедурою банкрутства. 
Звернувшись до Господарського суду Львівської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство та заявивши вимоги по обом споживчим кредитним договорам у такому провадженні, банк вчинив дії, які свідчать про використання нечесної підприємницької практики. 
Отже, діями відповідачів була завдана шкода діловій репутації позивача, яка підлягає відшкодуванню шляхом встановлення такого факту. 
Зазначав, що позивачем було заявлено клопотання про витребування матеріалів господарської справи про банкрутством ФОП ОСОБА_1 №28/32, в якій знаходяться всі звіти арбітражного керуючого в процесі здійснення ним повноважень розпорядника майна ліквідатора, всі матеріали, які стосуються інвентаризації майна банкрута, його продажу на прилюдних торгах, рішення судів про незаконність таких дій, документи щодо здійснення процедури банкрутства, оплати послуг арбітражного керуючого тощо. Суд першої інстанції даного клопотання не розглянув та не витребував такі матеріали для дослідження, чим порушив норми процесуального права. Також позивач просив витребувати оригінали договорів відступлення прав вимоги АТ «Райффайзен Банк», проте суд також це клопотання не розглянув. 
Судом не надано можливості стороні позивачу брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки позивач і його представник постійно проживають у Львові. Відмовивши в участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції судом обмежено сторону позивача в доступі до правосуддя.
07.08.2025 представникОСОБА_1 - адвокат Блонський М. А. через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, які просив врахувати при вирішенні справи. Зазначив, що 04.08.2025 судом першої інстанції було виготовлено повний текст оскаржуваного судового рішення, ознайомившись з яким, виникли підстави надати додаткові пояснення.
Зазначив, що суд першої інстанції посилається на Кодекс з процедур банкрутства, який набрав чинності в кінці 2019 року, в той час як процедура банкрутства тривала з 2010 року і була припинена 06.12.2019 саму у зв`язку з набранням чинності таким Кодексом і неможливості її подальшого законного здійснення. Отже норми права, які містяться в цьому Кодексі, не можуть застосовуватися до правовідносин між сторонами. 
27.10.2025 представник Міністерства юстиції України - Шманьов Т. І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року залишити без змін.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що: відсутні докази поширення Міністерством юстиції України інформації про ФОП ОСОБА_1 як банкрута; наведені доводи позивача зводяться до незгоди з правозастосуванням та перебігом процедури банкрутства; позивач не підтвердив склад правопорушення за статтею 277 ЦК України. 
Зазначає, що відповідальність за делікт статті 277 ЦК України є персональною. Позивач має довести, хто, коли, кому і який саме факт-неправду повідомив. Цього не зроблено. 
Звертає увагу на преюдиційні обставини, встановлені в ухвалі Господарського суду Львівської області від 06 грудня 2019 року у справі №28/32, в якій суд зазначив, що:  «…провадження у справі № 28/32 не було припинено, підприємницька діяльність не припинена, а внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 16.09.2014 р. з 28.01.2015 р. є такою, що не відповідає дійсності та є недостовірною»; «…За період з моменту порушення провадження у даній справі по дату введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019 р., до боржника судові процедури застосовувались у відповідності до норм Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції до 19.01.2013 р.».
Вказані висновки господарського суду свідчать про недостовірність обставин зазначених позивачем, а також про вільне тлумачення та розуміння змісту як норм законодавства, так і загалом обставин справи. 
Висновки суду першої інстанції є вірними з огляду на правильне застосування норм матеріального права, зокрема положень Кодексу України з процедур банкрутства та ЦК України, а також на відсутність належних доказів з боку позивача щодо порушення його прав чи поширення недостовірної інформації. 
Щодо хибного твердження апелянта про невиконання Міністерством юстиції України своїй функцій державного органу з питань банкрутства та невжиття відповідних заходів контролю за діяльністю арбітражного керуючого звертає увагу, що останнім неодноразово розглядалися звернення ОСОБА_1 щодо діяльності арбітражного керуючого Надлонка А. І. з приводу здійснення ним своїх повноважень у процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_1 з питань, вказаних у позові. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі №380/5509/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі №380/2794/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Отже, Міністерство юстиції України, в межах наданих йому повноважень, належним чином реагувало на скарги позивача, а територіальними органами Мін`юсту проводилися перевірки діяльності арбітражного керуючого Надлонка А. І. з питань, викладених у відповідних скаргах ОСОБА_1 . 
Як наслідок, твердження позивача про невиконання Міністерством юстиції України своїх функцій державного органу з питань банкрутства та невжиття відповідних заходів контролю за діяльністю арбітражного керуючого Надлонка А. І. є безпідставним та суперечить фактичним обставинам.
Посилання позивача на споживчий характер кредитів, дію мораторію та «нечесну підприємницьку практику» стосуються інших правовідносин ( споживчих, кредитних та виконавчих) і не доводять факту поширення Міністерством юстиції України будь-якої інформації про позивача. 
Доводи позивача про ненадання йому можливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції вважає безпідставними, оскільки проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом, а не обов`язком суду. Заява представника позивача не містила доказів неможливості особистої участі, а також суд мав обмежені технічні ресурси для забезпечення відеоконференцій. Таким чином, дії суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.
30.10.2025 представник АТ «Раффайзен Банк» - адвокат Хільчук О. П. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. 
Зазначає, що питання стосовно того, чи є кредитний договір №010/08-3/3684/в від 23.04.2008 р споживчим, досліджувалось судами неодноразово. Заборгованість за цим кредитним договором стягнута в порядку господарського судочинства.
Факт правомірного і обґрунтованого порушення господарським судом у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 та звернення АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 у відповідності з чинними на той час процесуальними нормами і правилами підтверджено судом (постанова Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі №461/3526/22).
Закриття провадження в справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 було пов`язане виключно зі змінами в законодавстві, а не з порушенням норм закону під час відкриття та ведення такого провадження ( постанова Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі №461/3526/22).
Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ні чинним законодавством, ні будь-яким договором чи законом. 
Позивачем не зазначено, яку саме недостовірну інформацію, що порушує його особисті немайнові права та в який спосіб, було поширено будь-ким з відповідачів, тож, відповідно, не підлягають задоволенню й вимоги, викладені в позові. 
Звернення АТ «Райффайзен Банк» із позовом до суду є реалізацією права на доступ до правосуддя і не може розцінюватися як поширення недостовірної інформації, в контексті того, що закриття провадження у справі про банкрутство відбулось виключно у зв`язку із зміною у законодавстві.
Доводи позивача щодо збільшення суми заборгованості ОСОБА_1 в процедурі банкрутства в результаті уступки прав вимоги за кредитним договорами АТ «Райффайзен Банк», переуступлення права вимоги всупереч дії мораторію, ніяким чином не стосуються та не можуть стосуватися його вимог щодо захисту ділової репутації. 
Факт правомірного укладення договорів відступлення було досліджено у справі №28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , в якій позивач приймав участь в якості боржника, та судовими рішеннями підтверджено законність та правомірність відступлення прав вимоги. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке було проведено в режимі відеоконференція з представником позивача - адвокатом Блонським М. А., останній апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник Міністерства юстиції України - Шманьов Т. І. та представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Хільчук О. П. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа маж право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Під діловою репутацією фізичної особи розуміють набуту особою суспільну оцінку її ділових і професійних якостей у разі виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, а під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, - оцінку їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин ( пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).
Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/7299/74/55832, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 297 000,00 доларів США строком до 10 березня 2028 року включно, з цільовим використанням кредиту - придбання нерухомості.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником 11 березня 2008 року було укладено договір іпотеки № 014/7299/74/55832, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г. М., який зареєстровано в реєстрі за № 640.
Також 23 квітня 2008 року між ФОП ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 010/08-3/3684/в, за умовами якого банк надав ФОП ОСОБА_1 кредит у розмірі 140 000 доларів США на строк до 22 квітня 2023 року, з цільовим використанням кредиту - придбання нерухомості.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 квітня 2009 року (справа №10/18) позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ФОП  ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/3684/в від 23.04.2008р. в сумі 144 136,52 дол. США та судові витрати по справі.
Відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» 15 березня 2010 року банк звернувся до господарського суду Львівської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство до ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/08-3/3684/в, яку судом було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство № 28/32. В подальшому банком було подано заяву про збільшення реєстру вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19 березня 2010 року (справа №28/32) заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 . Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна ФОП ОСОБА_1 арбітражного керуючого Надлонка А. І. 
Ухвалою господарського суду Львівської області від 20 вересня 2010 року по справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого були включені вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 4 394 148,35 грн: згідно з кредитним договором № 010/08-3/3684/в від 23 квітня 2008 року на суму 948 794,40 (вимоги четвертої черги на суму 915 371,35 грн та вимоги шостої черги на суму 33 423,02 (штраф, пеня)), та згідно з кредитним договором № 014/7299/74/55832 від 11 березня 2008 року, укладеним банком з фізичною особою ОСОБА_1 на споживчі цілі, на суму
3 445 353,95 грн (вимоги першої черги на суму 2 816 369,31 грн та вимоги шостої черги на суму 628 984,64 грн (штраф, пеня)).
Постановою Господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2010 року ФОП ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Надлонка А. І.
28 вересня 2016 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 березня 2008 року на користь ПАТ «Вектор Банк».
24 травня 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 квітня 2008 року на користь
ПАТ «Кристал Банк», яке, в свою чергу, 30 серпня 2018 року, відступило це право вимоги на користь ТОВ «Омега Фактор».
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».
Так, обставини відступлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» ПАТ «Вектор Банк» суми заборгованості, яка в декілька разів більше тієї, яка існувала на момент переходу таких прав, а також переуступлення права вимоги всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», були предметом розгляду та оцінки суду при розгляді справі за позовом  ОСОБА_1 до
АТ «Райффайзен Банк», ПАТ «Вектор Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, Національне антикорупційне бюро України, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2024 року (справа №450/453/22), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 червня 2025 року,  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 114/2511 від 28 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/7299/74/55832 відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06 грудня 2019 року, яка набрала законної сили, прийнято відмову арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від клопотань від 29 січня 2018 року за № 195/01 та від 05 березня 2018 року за № 298/01 про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди, відшкодування витрат, понесених ліквідатором за період виконання нею повноважень ліквідатора із закриттям провадження в частині розгляду вказаних клопотань. У задоволенні клопотання боржника від 13 березня 2018 року про винесення окремої ухвали щодо арбітражних керуючих Надлонка А. І. та Худоногової Л. Ю. відмовлено. Заяву арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від 11 листопада 2019 року за № 249/02 задоволено. Клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2019 року задоволено. Припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_1 та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. Провадження у справі № 28/32 закрито.
В поданому клопотанні ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі № 28/32 на підставі пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. На думку заявника, доказами таких обставин є те, що заявлені кредиторські вимоги як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», так і АТ «Альфа-Банк» про повернення кредитних коштів є вимогами, які не стосуються підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а були отримані боржником для споживчих потреб.
У зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства та згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Так, статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження в справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.
Господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця лише за наявності згоди боржника. ФОП ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження у справі, що свідчить про відсутність згоди боржника на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність, тому провадження підлягає закриттю.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Отже, закриття провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 пов`язане виключно зі змінами в законодавстві, а не з порушенням норм закону під час відкриття та здійснення такого провадження (висновок викладене в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі №646/590/21).
Доводи позивача, що заявлені кредиторські вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не стосувались підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а були отримані ним для споживчих потреб, є необґрунтованими.
Під час розгляду господарської справи № 28/32 ФОП ОСОБА_1 оскаржував судові рішення, за наслідками перегляду яких судами вищої інстанції не встановлено порушень чинного законодавства України щодо здійснення процедури банкрутства, а також визнано недоведеними обставини неправомірності дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в тому числі у справах №464/4738/20, № 463/3374/22.
Помилкове посилання суду першої інстанції на положення Кодексу України з процедур банкрутства, що набув чинність 21.04.2019, як на підставу для відхилення доводів позивача про ініціювання та порушення процедури банкрутства без згоди позивача, в той час як провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 відкрито 19 березня 2010 року, під час дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки вказаний закон також не передбачав необхідності отримання такої згоди. 
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з метою виявлення всіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, суддя у підготовчому засіданні виносить ухвалу, якою зобов`язує заявника подати до офіційних друкованих органів у десятиденний строк за його рахунок оголошення про порушення справи про банкрутство. Газетне оголошення має містити повне найменування боржника, його поштову адресу, банківські реквізити, найменування та адресу господарського суду, номер справи, відомості про розпорядника майна. 
З огляду на пряму норму закону, яка зобов`язувала заявника подати до офіційних друкованих органів оголошення про порушення справи про банкрутство, здійснення такої публікації в офіційних засобах масової інформації не може слугувати підставою для висновку про вчинення таких дій з метою завдання шкоди діловій репутації позивача. 
Діям Міністерства юстиції України, як органу, що реалізує державну політику з питань банкрутства, зокрема щодо невжиття заходів та непроведення перевірки діяльності арбітражного керуючого за результатами письмових звернень ОСОБА_2 , було надано правову оцінку за наслідками розгляді справи № 380/5509/22. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року , залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовлено. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі №380/2794/23, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_3 про визнання протиправними акта, довідки, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовлено. 
В позовній заяві позивачем не зазначено, які саме дії Міністерства юстиції України, які не були предметом розгляду даних справи, завдали шкоди діловій репутації позивача.
Факти та обставини, які мали місце під час процедури банкрутства, встановлені у вищенаведених судових рішеннях, які внесені до ЄДРСР.
Позивачем не доведено, що він, як учасник провадження у справі про банкрутство, був позбавлений можливості надати суду копії відповідних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Щодо доводів апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи, 27 травня 2024 року представник
ОСОБА_1 - адвокат Блонський М. А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з клопотанням про проведення судових засідань в режимі відеоконференції через систему «Електронний суд».
Як передбачено частиною другою статті 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Наказом Державної судової адміністрації України від 08 квітня 2020 року
№ 169 затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку визначено, що головуючий суддя приймає рішення про можливість проведення засідання в режимі відеоконференції за умови наявності у суді відповідної технічної можливості (наявність обладнання та можливість його використання у визначений день і час).
Як вбачається зі змісту ухвали Печерського районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року районний суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Блонський М. А. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
На обґрунтування ухвали зазначив, що в Печерському районному суді м. Києва облаштовано лише три зали судових засідань для проведення відеоконференції, проте цих залах також здійснюється розгляд кримінальних справи, де підозрювані чи обвинувачені перебувають під вартою. За головуючим у даній справі закріплено зал судових засідань, який не обладнано технічними засобами для проведення відеоконференції. Крім цього, заява представника позивача не містить доказів на підтвердження неможливості прибути в судове засідання або наявності непереборних причин, які унеможливлюють прибуття до цього суду. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням в її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) (Applicationno. 11681/85)).
З огляду на викладене, правові підстави для висновку про обмеження сторони позивача у доступі до правосуддя є необґрунтованими, оскільки неприйняття участі заявника в судовому засіданні обумовлена його власними діями та не є наслідком неналежності дій суду, доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.
Більше того, суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді справи надав можливість адвокату Блонському М. А. бути вислуханим, шляхом забезпечення можливості останнього брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині виготовлення повного судового рішення не є обов`язковою підставою для його скасування, відповідно до положень ст.376 ЦПК України. 
Установивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Блонського Михайла Андрійовича залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01.04.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук