Справа № 439/2204/25 
провадження № 2/445/602/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 лютого 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі: 

головуючого судді Кіпчарського О.М.
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Золочеві Львівської області у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
25.10.2025 року, через систему «Електронний суд» позивач, в інтересах якого діє представник Столітній М.М., звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23.08.2023 відповідач та ТзОВ «Авентус Україна» уклали кредитний договір № 6993028, строком на 360 днів, сума кредиту 5 000,00 грн, процентна ставка 1,99 % в день, сплата процентів кожні 30 днів. 
27.05.2024 між ТзОВ «Авентус Україна» та позивачем ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал», укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф у відповідності до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» за плату належні йому права Вимоги, а ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» приймає належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, в тому числі і за договором кредиту № 6993028 від 23.08.2023 року. 
Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконує, отриманого кредиту не повертає, станом на дату звернення до суду із заявленим позовом, заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 313,00 грн. з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 313,00 грн. сума заборгованості за процентами, яку позивач і просить стягнути з відповідача за даним позовом. 
Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Додатково позивач просить, в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні суду про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. 
Розпорядженням голови Бродівського районного суду Львівської області від 12.11.2025 року дану справу передано для розгляду до Золочівського районного суду Львівської області, оскільки всіма суддями Бродівського районного суду Львівської області задоволено самовідводи від розгляду даної справи. Заявлені самовідводи мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 проходить службу у Територіальному управлінні служби судової охорони у Львівській області та безпосередньо виконує обов`язки в Бродівському районному суді Львівської області. 
01.12.2025 року ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме доказів зарахування кредитних коштів на картку відповідача. 
Вказану ухвалу отримано відповідачем 31.12.2025 року, що підтверджено відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
На момент постановлення даного судового рішення від сторін не надходило заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв від сторін чи їх представників не надходило. 
Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом вивчено наявні матеріали справи, досліджено письмові докази, оцінено доказ кожен окремо та в їх сукупності, внаслідок чого встановлено наступне. 
23.08.2023 року ОСОБА_1 та ТзОВ «Авентус Україна» уклали кредитний договір № 6993028, сума позики 5 000,00 грн, строк позики (строк дії договору) 360 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день. 
Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, платіжна картка № НОМЕР_1 . 
27.05.2024 між ТзОВ «Авентус Україна» та позивачем ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал», укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф у відповідності до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «Фінтраст капітал» приймає належні ТзОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, в тому числі і за договором № 6993028 від 23.08.2023 року. 
Факт перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача та фактично надання кредиту первісним кредитором підтверджено випискою АТ КБ «Приватбанк», наданою за ухвалою суду про витребування доказів, згідно якої 23.08.2023 року на картку відповідача № НОМЕР_2 зараховано 5 000,00 грн. 
Станом на дату звернення до суду із заявленим позовом, згідно представленого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 313,00 грн. з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 313,00 грн. сума заборгованості за процентами.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Із положень ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
За змістом ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.
В силу ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Враховуючи, що позивачем доведено факт отримання відповідачем обумовленої суми позики, переказаної останньому на його банківську карту, а також факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики, нарахування процентів в межах строку кредитування, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення. 
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. очевидно не відповідає критерію розумності, не є співмірною з ціною позову, виконаним об`ємом та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 4 000 грн., що відповідатиме критерію співмірності та справедливості таких витрат.
Такі критерії характерні для Європейського суду з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (справа Схід/Захід Альянс Лімітед проти України, заява № 19336/04).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «Фінтраст капітал» підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду у розмірі 2 422,40 грн. 
Щодо вимоги позивача в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних , суд зазначає таке.
Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різним.
Окрім того, відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання)за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для зазначення в рішенні про нарахування до моменту виконання рішення про стягнення боргу, платежів, передбачених ст. 625 ЦК України.
Отже, вимога щодо зобов`язання орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% суперечить нормі Цивільного кодексу України та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 509, 526, 527, 530, 623, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 2,4,5,11,13, 141, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд –

у х в а л и в :
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження юридичної особи: 01150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс, 118/2, заборгованість за договором кредиту № 6993028 від 23.08.2023 року у розмірі 22 313,00 грн (двадцять дві тисячі триста тринадцять гривень 00 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження юридичної особи: 01150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс, 118/2, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок). 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Копію рішення суду негайно надіслати сторонам. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2026 року. 

Суддя         О.М. Кіпчарський