Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року       м. Рівне

Справа № 562/13/26
Провадження № 33/4815/365/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року, –
ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2025 року о 20:45:00 годині на 175 км АД Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів поблизу населеного пункту м. Здолбунів Рівненської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Opel Vectra", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 “Правил дорожнього руху”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять належних і беззаперечних доказів його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Сам запис у протоколі не підтверджує факту усвідомленої та категоричної відмови, відеофіксація такого факту відсутня, а порядок та наслідки проходження огляду працівниками поліції належним чином роз`яснені не були. Також наголошує на істотному порушенні права на захист, оскільки працівники поліції не роз`яснили процесуальні права, не повідомили про правові наслідки дій та не надали можливості скористатися правовою допомогою. Вважає, що порушення порядку складання та вручення адміністративного протоколу – неознайомлення з матеріалами справи, невручення копії протоколу та неналежне внесення пояснень – свідчать про істотні процесуальні порушення, в сукупності підтверджує відсутність складу адміністративного правопорушення, що відповідно до вимог закону є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийняті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння підтверджуються: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №535328 (а.с.1), актом огляду на стан наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (а.с.4), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого огляд також не проводився (а.с.5); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі (файл Clip-3, час 06:30).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження огляду у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних і беззаперечних доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
З дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово, у чіткій та зрозумілій формі, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі відповідно до встановленої процедури. При цьому працівники поліції повідомили йому про необхідність такого огляду та надали реальну можливість його пройти. Незважаючи на це, ОСОБА_1 тривалий час ухилявся від його проходження та в результаті відмовився, прямо зазначивши, що на даний час до медичного закладу їхати не буде, тому що йому потрібно ремонтувати автомобіль (файл Clip-3, час: 06:30, 07:30, 08:20).
Така поведінка за своїм змістом свідчить про усвідомлену та категоричну відмову від проходження огляду, що зафіксовано технічними засобами відеозапису. Отже, твердження про відсутність відеопідтвердження факту відмови та про не роз`яснення порядку огляду не відповідають фактичним обставинам справи й спростовуються дослідженими доказами.
Доводи апеляційної скарги про істотні порушення порядку складання та вручення адміністративного протоколу є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи, зокрема відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що під час складання протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права та порядок притягнення до адміністративної відповідальності (файл Clip-3, 08:30). Після цього йому було запропоновано отримати копію протоколу та надати пояснення. ОСОБА_1 від отримання копії протоколу відмовився, водночас повідомивши, що свої пояснення надасть у суді (а.с.1).
Таким чином, наведені апелянтом обставини не свідчать про істотні процесуальні порушення, які б перешкодили всебічному та об`єктивному розгляду справи або поставили під сумнів допустимість доказів. Вони не впливають на наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення та не є підставою для скасування постанови чи закриття провадження у справі.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а на переконання апеляційного суду, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке, на думку суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду   О.І.Полюхович