Справа № 463/844/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4365/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 929,5 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у випадку зміни прожиткового мінімуму – не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Вказувала, що матеріальний стан позички змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку з зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю до 18 років, відтак догляд за нею потребує більше фінансових, матеріальних і інших витрат. Стягуваний розмір аліментів є занадто малим, щоб забезпечити потреби дитини.
З врахуванням зазначених обставин, просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання даної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. 
19 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви покликався на те, що ОСОБА_1 був записаний батьком ОСОБА_5 під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 , адже вірив в те, що ОСОБА_5 є його кровною дочкою. Тому, в день розгляду справи №463/7406/20 та прийняття рішення про стягнення аліментів від 21 вересня 2020 року не заперечував у задоволенні позову ОСОБА_3 та був готовий сплачувати аліменти на утримання дитини. 
Однак, після електронного спілкування ОСОБА_1 стало зрозуміло, що ОСОБА_3 всі роки з дня (15 листопада 2015 року) народження ОСОБА_5 по ІНФОРМАЦІЯ_2 вводила його в оману та замовчувала, що ОСОБА_5 не є його кровною донькою. Додатковим фактором, який це підтверджує є поведінка ОСОБА_3 , яка спочатку вимагала у ОСОБА_1 відмовитися від батьківських прав, потім, відмовляється виконати тест ДНК та ще й подала позов про збільшення аліментів на утримання ОСОБА_5 .
З врахуванням зазначених обставин, просив виключити запис ОСОБА_1 як батька, з актового запису №4213 від 19 листопада 2015 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинений Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати, пов`язанні з розглядом справи №463/844/25.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на дитину – задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 929,5 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у випадку зміни прожиткового мінімуму – не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року в справі №463/7406/20.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішення суду та до досягнення дитиною повноліття.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 1211.20 грн судового збору. 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що мотиви задоволення первісного позову ґрунтуються виключно на припущеннях та суперечать вимогам процесуального закону щодо доказування.
Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження збільшення витрат на дитину та погіршення її матеріального стану з врахуванням того, що вона отримує державну соціальну допомогу на дитину.
Розмір аліментів проіндексований, відтак щомісяця ОСОБА_1 сплачує не 929.50 грн, а 1598.00 грн, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а докази, які б підтверджували, що він може нести витрати на утримання дитини в більшому розмірі в матеріалах справи відсутні.
Суд не врахував, що на його утриманні перебуває народжена в іншому шлюбі малолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, тому збільшення розміру аліментів призведе до порушення їхніх прав.
Вказує, що поведінка позивачки є суперечливою, оскільки в листуванні вона вимагала у ОСОБА_1 відмовитися від батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в позові вимагає змінити спосіб стягнення аліментів.
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити повністю. 
20 січня 2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає таку безпідставною та необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним, та обґрунтованим. Погоджується з висновком суду, що дитина, якій встановлено групу інвалідності потребує більше витрат на себе ніж дитина, якій така не встановлена. Щодо доводів апеляційної скарги, що у відповідача народилась дитина у іншому шлюбі, наголошує, що така обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025р.– залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом та матеріалами справи встановлено, що з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2015 року вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказані ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2017 року в справі №463/2063/17 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
З висновку експерта від 15 липня 2025 року №СЕ-19/114-25/10455-БД вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ймовірністю не менше ніж 99,9999999%.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року в справі №463/7406/20 стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 929,5 гривень, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у випадку зміни прожиткового мінімуму – не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
З копії вказаного рішення не вбачається, що на момент його ухвалення судом було встановлено про наявність в дитини групи інвалідності.
ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується витягами з реєстру територіальної громади №2023/010209438 від 13 грудня 2023 року, №2023/007478112 від 18 вересня 2023 року, відомостями з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №134076 від 18 вересня 2023 року. Факт проживання дитини з матір`ю відповідачем в судовому засіданні не заперечувався.
З довідки №265 від 4 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 призначена державна соціальна допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 12 грудня 2023 року по 6 грудня 2025 року. Вказана довідка містить інформацію, що ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю до 18 років, номер особової справи 625805.
Оскільки ОСОБА_5 виплачується державна соціальна допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», а тому суд вважав доведеним факт встановлення їй групи інвалідності.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення первісного позову про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів, змінився стан здоров`я дитини, їй встановлено групу інвалідності, що в свою чергу призвело до зміни матеріального стану позивачки, оскільки зросли витрати на утримання дитини, якій встановлено групу інвалідності, у зв`язку з зростанням цін на продукти та одяг.
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволені зустрічного позову про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, оскільки висновком експерта від 15 липня 2025 року підтверджується кровна спорідненість ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.
При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.
Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню низка норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю до 18 років, відтак догляд за нею потребує більше фінансових, матеріальних і інших витрат. Окрім цього, вказувала, що матеріальний стан позички змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку з зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. 
Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. 
Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.
Позивачка скористалася своїм правом, визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини.
Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.
При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Така зміна розміру аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на момент первинного стягнення аліментів дитині не було встановлено групу інвалідності. Стан здоров`я дитини, змінився після ухвалення рішення про стягнення аліментів, що в свою чергу призвело до зміни матеріального стану позивачки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягувана сума аліментів в розмірі 1598 гривень є недостатньою для забезпечення належного рівня життя для дитини, враховуючи то обставину, що дитина, якій встановлено групу інвалідності потребує більше витрат на себе, ніж дитина, якій така не встановлена.
При цьому, судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, прийнято до уваги наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що народження у відповідача малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може розцінюватись як погіршення його матеріального становища.
Відповідачем суду не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, будь-яких доказів про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) на даний час або 1/4 його заробітку (доходу) є надмірно великою сумою.
Як встановлено з матеріалів справи, на даний час ОСОБА_1 проходить службу в Збройних силах України і має стабільний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі, що є більшим за встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року мінімум, який на момент розгляду справи становить 1598 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів (зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я) не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з огляду на те, що закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Доводи апеляційної скарги, що позивачкою не доведено погіршення її майнового стану, а мотиви оскаржуваного рішення грунтуються на припущеннях, колегія суддів оцінює критично, та наголошує, що спірні правовідносини не регулюються норами статті 192 СК України, так як позивачем пред`явлено вимоги не про зміну розміру аліментів (збільшення розміру частки), а про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, що регулюється нормами частини 3 статті 181 СК України.
Доводи апеляційної скарги, що позивачка з 07 грудня 2022 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем та покликання на нерухоме майно, яке міститься на праві власності позивачки, не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_3  про зміну способу стягнення аліментів. 
Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, доказів зміни майнового стану позивача стороною відповідача не надано, оскільки відомості у наданих інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять інформації про набуття позивачем будь якого нерухомого майна після ухвалення рішення про стягнення аліментів 21 вересня 2020 року.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року, може бути змінений за позовом стягувача.
Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам спільної дитини.
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про права дитини, з`ясовуючи наведені обставина справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір аліментів на утримання утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має бути визначений у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця.
Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня її матеріального забезпечення.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.