Справа № 152/1531/25
Провадження № 22-ц/801/677/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року	Справа № 152/1531/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого Міхасішина І.В.
суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №152/1531/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Немцевої Олени Леонідівни на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025, 

встановив:

В листопаді 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 80500 грн за кредитним договором №1368-0110 від 20 березня 2023 року та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1368-0110 продукту «CreditKasa», за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 16100 грн, з датою повернення кредиту 13 січня 2025 року, тобто строком на 300 календарних днів зі сплатою відсотків. З метою отримання кредиту, відповідач вказав номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 , свої анкетні та паспортні дані.
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, відповідач 20 березня 2024 року ознайомилася з умовами кредитування.
На підставі квитанції №2439935165 від 20 березня 2024 року відповідачу були перераховані кредитні кошти за кредитним договором № 1368-0110 від 20 березня 2024 року на номер платіжного інструменту №496680*05 в сумі 16100 грн (а.с.31). Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору.
Згідно з копією розрахунку заборгованості за договором №1368-0110 від 20 березня 2024 року, станом на 07 жовтня 2025 року загальна заборгованість відповідача становить 124823,30 грн, з них: 16100 грн – основний борг та 108723,30 грн – залишок відсотків.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1368-0110 «CreditKasa» від 20 березня 2024 року у розмірі 80500 (вісімдесят тисяч п`ятсот) гривень, з них: 16100 грн – прострочена заборгованість за кредитом та 64400 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 2422 гривні 40 копійок судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Немцева Олена Леонідівна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове про відмову в задоволенні позову повністю.
У скарзі зазначає, що позивачем не надано до суду доказів того, що зазначений кредитний договір дійсно був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону позичальника. До позовної заяви не долучено жодного документа, який би надав можливість ідентифікувати такий електронний підпис та підтвердив би його приналежність саме відповідачу. Сума заборгованості по відсоткам в розмірі 64400, грн на думку апелянта є неспівмірною до тіла кредиту. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 20 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1368-0110 продукту «CreditKasa», за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 16100 грн, з датою повернення кредиту 13 січня 2025 року, тобто строком на 300 календарних днів зі сплатою відсотків. З метою отримання кредиту, відповідач вказав номер особистого електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 , свої анкетні та паспортні дані (а.с.11-19).
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, відповідач 20 березня 2024 року ознайомилася з умовами кредитування (а.с.27 на звороті – 30).
На підставі квитанції №2439935165 від 20 березня 2024 року відповідачу були перераховані кредитні кошти за кредитним договором № 1368-0110 від 20 березня 2024 року на номер платіжного інструменту №496680*05 в сумі 16100 грн (а.с.31). Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору.
Згідно з копією розрахунку заборгованості за договором №1368-0110 від 20 березня 2024 року, станом на 07 жовтня 2025 року загальна заборгованість відповідача становить 124823,30 грн, з них: 16100 грн – основний борг та 108723,30 грн – залишок відсотків (а.с.33-47).
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Отже, судом установлено факт не виконання відповідачем узятих зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з урахуванням обставин даної справи та ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обставина, що розмір заборгованості за процентами втричі перевищує тіло кредиту, то апеляційний суд зазначає, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Оскільки укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 погодив умови кредитування, в тому числі і розмір процентів, тому доводи не заслуговують на увагу.
Відтак, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Немцевої Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник